Bernardo Sylvano. 207 
land (regalis domus) ende blindt mod Vest (paa 320° ø. L.), men ogsaa 
at lade Ostasiens Fastland ende blindt mod Øst paa ca. 230° o.L. 
Mellem Newfoundland og Catai i Ostasien bliver der altsaa et Spille- 
rum af ikke mindre end 90 Længdegrader!, som Sylvano lader staa 
in blanco® Den Tvivl om Landsammenhængen mellem Ostasien og 
de af Corte-Real fundne Lande, som vi kunde spore paa Verdens- 
kortet i det Egertonske Manuskript (Fig. 29), kommer altsaa aaben- 
lyst til Syne hos Sylvano paa den Maade, man i. Nutiden sætter mest 
Pris paa, ved at ukendt Terræn betegnes ved tomt Papir og ikke 
udfyldes med antagne Kystlinier.” 
Denne Sylvanos Resignation og den deri liggende Protest mod 
Ruysch's og Rosellis altfor forvovne Verdensbillede (sl. S.186 & 191) 
har hidtil næppe vundet den rette Anerkendelse. Det er ikke ude- 
lukket, at en solid Undersøgelse af Sylvanos Ptolemæusudgave.og af 
hans Korrektioner af Ptolemæus” og de tidligere Ptolemæusudgiveres 
Stedsbestemmelser vil vise, at han netop var paa den rette Vej. Som 
en Forløber for Schöner har han vistnok søgt at slaa til Lyd for 
en kritisk Prøvelse af de fra Oldtiden overleverede, forkerte Længde- 
angivelser og stræbt at modarbejde den i Begyndelsen af Aarhun- 
dredet fremkomne, forhastede Tro paa, at Jorden nu næsten var 
opdaget færdig, denne Tro, for hvilken Ruysch's Fremstilling netop 
var en typisk Repræsentant. Er dette Tilfældet, fortjener Sylvano 
Anerkendelse, saa meget mere som han har søgt at gøre sit nøgterne 
Syn gældende paa et Tidspunkt, da man endnu ikke havde sikre 
Efterretninger om Tilstedeværelsen af et stort Hav vest for Amerika. 
Ved Fremstillingen af Grønland kom Sylvanos nøgterne Forsigtig- 
hed ham ikke til nogen Nytte. Har han været i Besiddelse af Wald- 
seemiillers kritiske Evne, saa har han manglet den Viden, som baade 
Waldseemüller og Ruysch sad inde med angaaende Norden, og han 
faldt derfor uhjælpelig i den Snare, som Skæbnen havde lagt til 
Rette for ham. Ligesom nogle af Søkorttegnerne (se Fig. 25 og 29) 
optager han paa een Gang Nicolaus Germanus’ „engronelant“ 
nord for Norge (B-Typen) og Labrador „terra laboratorum“ altfor 
1 SI. hermed Waldseemüllers Verdenskort fra 1507, hvor Newfoundland (litus. 
incongnitum) ender blindt paa 320° ø. L. 
At Sylvano lader saa stor en Del af sit Kort staa in blanco, fremgaar ikke saa 
klart af Kortet, fordi dette Forhold skjules dels ved den anvendte hjzrteformede 
Projektion, dels derved, at de 30 Længdegrader fra 250 til 280 Grader e.L. slet 
ikke er gengivet paa Kortet. Kretschmer (1. с. Tavle X, No. 1) har for at tydelig- 
gore dette omtegnet Kortet i stereografisk Planiglob-Projektion. i 
En Udredning af alle de Maader, hvorpaa man i ældre Tid tænkte sig Amerika 
skilt fra Østasien eller sammenhængende dermed, findes i SorHus RuGE, Die 
Entwickelung der Kartographie von Amerika bis 1570, Gotha 1892, S. 11—12 
(Petermanns Mitteil. Ergånzungsheft 106). 
