6 ALMINDELIG OVERSIGT 



fra Indlandsisen, og saafremt denne samtidig med sin Fremadskriden lukker 

 for de naturlige Afløb, stemmes Vandet op, saa at det dækker over store, ud- 

 strakte Arealer, medens det til andre Tider, naar Indlandsisen trækker sig til- 

 bage saa at Afløbet bliver frit, kan tørlægge store Dele af det tidligere Søareal. 



Af stor Betydning for Grønland er de mange Vandløb. Ovenfor er nævnt 

 de store, rivende Elve, som bringer Smeltevand og Slam fra Indlandsisen og Høj- 

 landsisen ned til Fjordene, men foruden disse findes talrige større og mindre 

 Elve, lige fra smaa rislende Bække, der søger ned ad Fjældsiderne fra enhver 

 Samling Sne, der har dannet sig i Vinterens Løb, til store Elve, der danner Afløb 

 fra alle de forskellige Søer, store eller smaa. Flere af de Elve, som danner Afløb 

 fra de større Søer, har ikke ringe økonomisk Betydning for Grønlænderne, idet 

 de danner de saakaldte »Laks eel ve«, hvor der om Sommeren kan drives et ret 

 betydeligt Laksefiskeri. 



Karakteristisk for Grønland er de saakaldte Overbæringssteder (Itiv- 

 dleK) som fremkommer, hvor to Fjordarme støder op til hinanden paa en saadan 

 Maade, at der er saa bekvem Passage fra den ene Fjord til den anden, at man 

 kan bære Baad og Bagage over. Saadanne indre Forbindelser mellem to Fjorde 

 er ofte af stor Betydning for Grønlændernes Sommerrejser, fordi de derved kan 

 spare store Omveje og muligvis undgaa farlige Passager uden om Forbjerge i 

 det aabne Hav. 



Højdeforholdene langs Yderlandet er varierende. I Reglen hæver Lan- 

 det sig hurtigt til Højder paa 500—1200 m, afbrudt af dybe Slugter og Dale. 

 Kun paa enkelte Steder naar Fjældene over 2000 m's Højde. De højeste kendte 

 Fjældpartier ligger paa Østkysten, nemlig Mont Forrel paa ca. 67° N. Br., der 

 er maalt til 3440 m, samt Petermanns Fjæld ved Kejser Franz Josephs Fjord 

 paa ca. 73°10' N. Br., der skal være mellem 2500 og 2800 m højt. I den sydlig- 

 ste Del af Grønland findes et højt Alpelandskab med flere Toppe, der er over 

 2000 m og en enkelt paa 2305 m. Paa Vestkysten findes de højeste Fjældpar- 

 tier i Egnen Nord for UmånaK Fjorden, med en enkelt Top paa 2150 m. 



Overalt, hvor man kommer frem langs Grønlands Yderland, findes talrige 

 Beviser paa, at Landet i en tidligere Periode har været dækket af Indlandsisen. 

 Fjældtoppene er runde og afhøvlede (Fig. 77), kun enkelte af de højeste bærer 

 med deres takkede og spidse Former Vidnesbyrd om, at de aldrig har været 

 dækket under Isens mægtige Favntag (Fig. 10 og 11). Skurstriber fra Isens Be- 

 vægelse hen over Terrænet ses meget hyppigt, saavel ved Kysterne som paa 

 Fjældtoppene; erratiske Blokke ligger spredt over Yderlandet, selv paa højt- 

 liggende Steder, endog de yderste Øer i Skærgaarden afgiver Bevis for at Isen 

 i sin Tid har glatpoleret deres Overflade. 



INDLANDSISEN OG DENS UDLØBERE 



Indlandsisen er den sidste Rest af den nordlige Halvkugles Istid, hvor mæg- 

 tige Ismasser dækkede store Dele af Evropas og Nordamerikas Fastlande, og Stu- 



