10 ALMINDELIG OVERSIGT 



tigere bevæger Bræen sig henad Fjorddalen. I de største Isbræer er der maalt 

 Hastigheder paa 15 à 30 m i Døgnet, og denne synes at være nogenlunde ens 

 Sommer og Vinter. Til Sammenligning tjener, at de norske Bræer bevæger sig med 

 en Hastighed af højst regnet г / 1о m i Døgnet. Hastigheden er ikke ens over hele 

 Bræens Masse. Den er størst i Midten og i Nærheden af Bræenden, den aftager 

 saavel ud imod Fjordsiderne som indefter imod Indlandsisen. Kun i een af de 

 store grønlandske Bræer kan man sige, at Bevægelsesforholdene er grundig un- 

 dersøgt, nemlig i KarajaK Isbræ (70°23' N. Br.), hvor Dr. Erich von Drygalski 

 i Aarene 1891—1893 har foretaget en lang Række Iagttagelser over Indlands- 

 isens mekaniske Virkninger. Resultaterne af disse er gengivet i »Grönlands Ex- 

 pedition der Gesellschaft für Erdkunde zu Berlin«, Berlin 1897, hvor der S. 255 ff. 

 er gjort udførligt Rede for Bevægelsesforholdene i denne Bræ. 



Den Heldning, hvormed Bræen træder ud i Fjorden, er forskellig i de for- 

 skellige Fjorde. I enkelte af dem, i Reglen de største, har Bræen i sin ydre Del 

 kun en ganske svag Heldning paa enkelte Grader; medens den i andre Bræer 

 kan være 10 à 15°, ja i enkelte af de mindre endog betydeligt større. Mægtigheden 

 af Bræen i lodret Retning har man ingen Midler til at maale, men den anslaas 

 ved de største Isbræer til at være 600 à 700 m. — Bræens Overflade er meget 

 ujævn, mægtige dybe Spalter og Kløfter gaar i forskellige Retninger og danner 

 et Virvar af smaa Toppe og Pigge. Spalter og Ujævnheder er størst i de Partier 

 nærmest Fjordsiden, hvor Bræen maa antages at slæbe sig hen over Fjordbunden. 

 Midterpartiet har en betydelig jævnere Overflade, formentlig fordi det flyder 

 paa Fjordvandet. 



Isfjældenes Dannelse foregaar ved Bræenden og frembyder et storslaaet 

 Naturfænomen, som kaldes »at Isbræen kalver«. — At der her er mægtige 

 Kræfter i Bevægelse vil forstaas, naar man erindrer, at Isen i hele sin Tykkelse 

 af henimod 700 m river sig løs fra sin Forbindelse med Bræen, samtidig 

 med at større og mindre Isstykker falder ned fra Bræendens lodrette Kant. 

 Kalvningen foregaar under et øredøvende Spektakel, med vældigt Bulder og 

 Larm. Vandet i Fjorden sættes i stærk Bevægelse. Uroen i Vandet bevirker, at 

 store Isblokke løsrives fra ældre, tidligere dannede Isfjælde, det vil sige: »Isf j æl- 

 det kalver«, herved bringes dette ud af Ligevægt, tumler om, bevirker nyt Op- 

 rør i Vandet, nye Kalvninger, kort sagt et Virvar og en Bølgebevægelse, som kan 

 forplante sig i mange Miles Omkreds. 



Maaden hvorpaa Isfjældene dannes er forskellig og retter sig efter flere For 

 hold, blandt hvilke Bræens Mægtighed, Bevægelseshastighed, Bræens Held- 

 ning og Spalter i Ismassen spiller en Rolle. 



Ved alle mindre, og ved en stor Del af de større Bræer, foregaar Kalvningen 

 ved at Isen falder ned fra Isranden. 



De største Isfjælde dannes kun i de dybe Fjorde, og Vandets Opdrift spiller 

 her en betydelig Rolle. Bræens Midterparti kommer efterhaanden ud paa saa 

 store Dybder, at Isen ikke mere slæber paa Bunden, men kommer til at hvile 

 paa Vandet. I Stedet for Isens Tryk paa Underlaget kommer nu Vandets Opdrift 



