ALMINDELIG OVERSIGT 23 



brede, stærkt produktive Bræer, hvis Isfjælde og Kalvis til Tider ganske forhin- 

 drer Passagen over Bugten. 



Øst for IkerssuaK boj er Landet Øst over, Yderlandet breder sig paany 

 og danner det forholdsvis velbefolkede og udstrakte Angmagssalik Distrikt, 

 som var Endemaalet for G. Holms store og berømte Konebaadsekspedition 1883 

 — 85 (se S. 155), og i hvilket Missions- og Handelsstationen Angmagssalik 

 ligger. Distriktet med sine store og dybe Fjorde, Sermilik, Angmagssalik og 

 SermiligaK, og de mange mellemliggende Sunde er detailleret beskrevet i 

 Bind II, hvortil henvises. 



Angmagssalik til Kap Brewster. 



Strækningen fra IkerssuaKs store isproducerende Bugt til Kap Brewster 

 kaldes under et Kong Christian den IX's Land. Den Del, som ligger N0. for 

 Angmagssalik Distriktet hører til nogle af de mest utilgængelige Dele af Grønlands 

 Kyster ; ikke alene blokeres den af Storisen, men fra de utallige Bræer, som Indlands- 

 isen her sender ud i Havet, udskydes et overordentligt stort Antal Isfjælde i alle 

 Størrelser, som sammen med Kalvis og Vinteris klemmes inde af Storisen under 

 dennes Drift imod Syd. 



Kendskabet til denne Strækning har derfor indtil den seneste Tid været 

 yderst ringe og stammede udelukkende fra Iagttagelser, gjort paa lang Afstand. 



I Aarene 1898—1900 lykkedes det dog G. C. Amdrup paa den af ham ledede 

 Carlsbergfondets Ekspedition (M. o. G. XXVII — XXX) at berejse hele 

 Strækningen, for en stor Del i aaben Baad med en Besætning paa 4 Mand (se 

 S. 166). Svære Ismasser og hyppig Taage bevirkede dog, at man paa flere Steder 

 ikke kunde undersøge de herværende Fjorde, som var stoppet af uigennem- 

 trængelige Ismasser. 



Ved Kap Dan i Angmagssalik Distriktet bøjer Kysten af i nordostlig Ret- 

 ning ; det første Stykke er kranset af større og mindre Øer, inden for hvilke Yder- 

 landet er ret bredt og hæver sig til Højder paa 1500 m. En ca. 35 km lang Fjord, 

 KangerdlugssuatsiaK, skærer sig her ind i et imponerende Fjældlandskab med 

 stejle og spidse Tinder, der i Ingolfs Fjæld paa Fjordens Nordside naar sin største 

 Hojde, ca. 2300 m. Nordefter aftager Yderlandet efterhaanden i Bredde, Kyst- 

 linien afbrydes af flere mindre Vige, og Øerne udenfor Kysten bliver sparsomme. 

 Flere Steder gaar Isbræerne helt ud til Havet. Paa omtrent 67° N.Br. findes en større 

 Havbugt, Skrækkens Bugt, med en Del udenfor liggende Øer, Nytaars- 

 øerne 1 ). I Bugten (af Grønlænderne kaldet KialineK) udmunder flere mindre 

 Fjorde, i hvilke Isbræer udfylder Bunden. En lav Tange, Nualik, mellem to 

 Smaaf jorde, har tidligere været beboet 2 ). 



') Disse Navne stammer fra den anden tyske Nordpolsekspedition 1869 — 70, paa 

 hvilken det ene af Ekspeditionens Skibe »Hansa« blev skruet ned af Isen paa Grøn- 

 lands Østkyst c. 71° N.Br. hvorefter Besætningen drev paa en Isflage hele ostkysten 

 igennem, indtil de efter mange Lidelser kom i Land ved de danske Kolonier paa Vest- 

 kysten (jvf. S.. 161). 



2 ) Paa dette Sted fandt Amdrup i 1899 et nogenlunde vel bevaret, stort Grøn- 



