ALMINDELIG OVERSIGT 33 



Naaletræer, blandt hvilke navnlig de to amerikanske Former, Sumpcypressen 

 (Taxodium) og Kæmpefyrren (Sequoia) er meget almindelige. 



Basaltformationen udgor et af de mest storslaaede Elementer i det grøn- 

 landske Landskab og er kendelig allerede paa lang Afstand ved dens Terrænforhold, 

 der afviger i hoj Grad fra det almindelige Grundfjældsterræn. Mens dette nemlig 

 oftest er meget lidt artikuleret med mere eller mindre uregelmæssige, massive og 

 klumpede Former, er Basalten udpræget plateauagtig med vandret Overflade og 

 ret stejle Sider. I disse fremtræder de enkelte Basaltbænke som mere stejle Skræn- 

 ter, mens de mellemliggende, blødere Tuflag danner Afsatser, og den derved frem- 

 bragte vandrette Stribning kan forfølges vidt og bredt. Kommer man nærmere, 

 ser man, at Overfladen af hver Basaltbænk er i Besiddelse af en lignende slagge- 

 agtig Overflade, som man kender fra Nutidens Lavastrømme; Basalten er altsaa 

 dannet ved en mægtig vulkansk Virksomhed, der dog har været af en ret ejendom- 

 melig Art, idet man ikke ser noget til de Udbrudssteder, hvorfra Lavaen er kommet 

 frem. I Hulrum i Basalten er der udskilt forskellige Mineraler, navnlig de saa- 

 kaldte Zeoliter, men disse findes dog ikke nær saa smukt udviklede i Grønland 

 som paa Island og Færoerne. Hvad der derimod giver den grønlandske Basalt 

 særlig Interesse, er det Jern, som paa forskellige Steder er udskilt i den, oftest kun 

 i smaa Mængder; men paa et enkelt Sted, Uvifak paaDisko, er der fundet mægtige 

 Blokke, liggende lost paa Stranden, hvor de maa være bleven frigjorte ved Basal- 

 tens Forvitring. A. E. Nordenskiöld, som forst fandt disse Blokke, troede, det 

 var Meteorsten, men K. J. V. Steenstrup paaviste deres rette Natur; de er nu 

 bragt til Evropa, hvor den største (ca. 20 Tons) findes i Stockholm, den næst- 

 største (6,5 Tons) i Mineralogisk Museum i Kobenhavn. 



I Sammenhæng med disse Jernblokke maa mærkes, at der ogsaa i Grønland 

 er fundet nogle af de storste Meteor jernblokke, der overhovedet kendes, nemlig 

 et Sted i Nærheden af Kap York. Tre af dem, hvoriblandt en paa henved 40 Tons, 

 er bragt til New York, men der er senere fundet endnu en, som man haaber skulde 

 kunne komme til Kobenhavn. 



Efter Tertiærtiden med dens varme Klima kommer Istiden, hvis Klima til 

 Gengæld har været betydelig koldere end Nutidens. I den Tid dækkede Isen det 

 allermeste af det nu isfri Land, og kun enkelte Bjergpartier, der adskiller sig skarpt 

 fra det sædvanlige Fjældlandskab ved sine udprægede (alpine) Former med spidse 

 Tinder, har raget op over Isen. Særlig i Omegnen af Kap Farvel findes disse Bjærg- 

 former overordentlig pragtfuldt udviklede. Overalt, hvor Isen har dækket Landet, 

 har man de almindelige, mere eller mindre afrundede, men i Enkelthederne særdeles 

 uregelmæssige Fjældformer, og paa Klippernes Overflade vil man ofte finde direkte 

 Mærker af Isens Virksomhed i Form af Skuringsstriber. Aflejringer fra Istiden 

 findes rundt omkring, navnlig i Dalene, i Form af Moræner, men i det hele er de 

 kun til Stede i ringe Mægtighed; det allermeste af Isen medbragte Materiale er 

 kommet ud i Havet, og i den allerstørste Del af det isfri Land ligger Fjældene 

 fuldstændig udækkede. 



I den efter Istiden følgende Tid, Alluvial- eller Nutiden, bliver Klimaet 



Dansk Grönland. 1. C 



