ALMINDELIG OVERSIGT 53 



Som Helhed betragtet er Vegetationen dværgagtig, og dette Indtryk for- 

 stærkes ved Betragtningen af de enkelte Arter, der foruden i Grønland tillige 

 forekommer i mildere Klimater: de bliver mindre i det arktiske. Dværgvæksten 

 gor sig ikke alene gældende i de vegetative Dele, men ogsaa i de reproduktive, 

 selv som de arktiske Blomster undertiden synes store i Forhold til de dværg- 

 ag fcige Skud. 



Rodsystemet er i Forhold til de overjordiske Dele paafaldende stort, men 

 Rødderne ligger overfladisk, ogsaa hos Buskene; thi selv i ringe. Dybde er jo Jor- 

 den altid frossen. Rodsymbiotiske Forhold træffes hos mange, navnlig hos Buskene. 

 — Bladene er smaa og gennemgaaende af de enkleste Former. Der findes saavel 

 stedsegrønne, tørhedstilpassede, som saftige og hurtigt visnende, sommergrønne. 

 Alle ægte arktiske Planter er udprægede Lysplanter, kun mellem de udpræget 

 sydlige Typer træffes Skyggeplanter. — Der mangler helt saadanne Organisa- 

 tionstræk, som almindeligvis anses som Værn mod Dyr: Gift, ilde Lugt, Brænde- 

 haar og Torndannelser. Den grønlandske Bibel gengiver »Torne og Tidsler« med 

 et Ord, der i Sydgrønland betegner Enebærbusken, i Nordgrønland en Stenbræk 

 (Saxifraga tricuspidata). Der er heller ingen slyngende eller klatrende Plan- 

 ter, kun meget faa epifytiske Mosser og Laver, ingen overjordiske Parasiter blandt 

 de højere Planter, derimod nogle halvparasitiske Rodsnylteie og ret talrige snyl- 

 tende Svampe. 



Man ved ikke, hvori de arktiske Planters Haardførhed mod Kulden 

 bestaar, og den betinges næppe af et enkelt Organisationstræk. Af Betydning er 

 muligvis det røde Farvestof i Cellesaften, som næsten universelt optræder om 

 Foraaret, delvis forsvinder i Højsommeren og atter optræder igen om Efteraaret. 

 Faktisk indsuges Varmestraalerne ved dets Hjælp mere effektivt. Samtidig med 

 det findes ofte Sukker i Cellerne i Stedet for Stivelse, og dette synes at være et 

 Værn mod for hurtig Frysning. 



Af Grønlands 386 Blomsterplarter er ca. 32 % tilpassede til Vindbestøvning, 

 Resten har Blomster, som efter deres Organisation maa kaldes tilpassede til 

 Insektbestøvning og som ogsaa kan bestøves ved Insekters Hjælp. Men saa 

 godt som alle har vist sig (især ved Warming's Undersøgelser) at kunne bestøve 

 sig selv, hvis Insekternes Hjælp udebliver. De allerfleste af dem er hvide, 

 godt halvt saa mange gule eller gulgrønne, langt færre røde eller rødlige, og kun 

 ganske faa er blaa eller blaalige. De sidste to Farver optræder ofte i blege, næsten 

 hvide Nuancer, kvilket ogsaa træffes i andre Klimater, men selv blandt de gule 

 findes hvide Afarter (Valmue, Mælkebøtte), og det er sjældent andet Steds. 



De allerfleste arktiske Planters Blomster anlægges om Sommeren og er 

 langt fremskredne i Udviklingen, naar Vinteren kommer. Derved opnaas, at de 

 springer meget tidlig ud. I Almindelighed kan alle de arktiske og især de høj nor- 

 diske Typer betegnes som Vaarblomster, mens de sydlige Typer gennemgaaende 

 i Grønland er sent blomstrende, ved deres Nordgrænser ofte saa sent, at Frugten 

 ikke opnaar Modenhed. Enkelte Arter blomstrer omtrent hele Sommeren, idet 

 der stadig udvikles nye Blomster fra Knopperne ved Grunden af Skuddene. 



