56 ALMINDELIG OVERSIGT 



planter. Det er ikke særlige, arktiske Arter, men forkrøblede og vantrevne Eks- 

 emplarer af de nordlige tempererede Egnes Flora. Oftest naar de ikke at sætte 

 Frugt, mange ikke en Gang at blomstre, og de maa holde sig, hvor de en Gang er 

 komne hen, ved vegetativ Foryngelse, uden at kunne vandre. -- I Læsiden af 

 Søerne finder vi ofte et Bælte af Sumpplanter: høj voksne Stargræsser og Kær- 

 uld, h\is da ikke Pladsen her er optaget af Pilekrat. Med Tiden kan heraf udvikles 

 en Slags Mose. 



Langs Havets Kyster har vi en artsfattig, men individrig Strand vegeta- 

 tion, lignende vor egen, men af andre Arter. Hvor Kysten er horizontal, kan der 

 baade være Lerstrands- og Sandstrandsvegetation udviklet, ja selv Klitter med 

 Marehalm. — I Modsætning til den arktiske Landjords Livsfattigdom, udviser de 

 arktiske Have en Kigdom af organisk Liv, ogsaa af Planteriget. Over Middel- 

 vandstandslinien ses paa de grønlandske Kystklipper et bart Bælte, for vaadt 

 til de sorte Laver, for tørt til Algerne. Her er Isfodens Plads om Vinteren. 

 Derunder kommer Fjærebæltet ned til Grænsen for laveste Vande, rigt bevokset 

 med olivenbrune Blæretangarter, og dybere nede, ned til 40 m eller mere 

 kommer de store Skove af Bladtang (Laminar ia-Artev, Agarum,, Alaria o. fL), 

 af hvilke en Art: Vildmandstarmen (Laminaria longicruris) med sit 15 m lange 

 Blad, er det største Planteindivid, de arktiske Egne har at opvise. Mellem dem 

 og paa dem er der en broget Vrimmel af grønne, brune og røde mindre Alger, og i 

 »Skovene« færdes et myldrende Dyreliv. Ogsaa Urnæringen for de kolde Haves 

 Dyreliv, det vegetabilske Plankton, er saa umaadelig rigt, saa Havet farves 

 deraf, i Modsætning til Søernes ørkenagtige Fattigdom paa Plankton. 



Planterne i Forhold til Mennesker og Dyr. For Grønlænderen betyder 

 den hjemlige Planteverden kun lidet. Selv de tykkeste Pilestammer er saa uanven- 

 delige til hans sindrige Redskaber, at han kalder deres Ved for »Kællingetræ«, 

 modsat det gode Drivtræ, Havet forsyner ham med. Det eneste uundværlige er 

 maaske Straa til Støvlerne, som derfor maa indsamles i Tide og føres med paa 

 Rejser, hvor det ikke kan faas. — Mangfoldige Ting spises: Bær, unge Blade, 

 Knopper og Blomster, visse Rødder, Laver og Tangarter, blot der er lidt »sødt« i 

 dem, men det er oftest kun Gnask, en behagelig Afveksling i den evige Køddiæt, 

 men ingens Eksistens er afhængig deraf. Tangarterne kan dog sammen med 

 Muslinger danne Sulteføde, naar alt andet svigter, og af Bærrene er К rækkebær 

 de eneste, som samles systematisk og med Anvendelse af særlige dertil konstruerede 

 Redskaber. De hengemmes med SpæL i Skindposer; gærede Drikke kender Eski- 

 m okulturen ikke. Saa langt Kvanen forekommer, er dens unge Stængler og 

 Bladstilke meget efterstræbte, til Dels ogsaa Rosenrod. Begge spises, som al 

 anden Plantekost, i raa Tilstand. 



Af planteædende Pattedyr har vi over hele Grønland haft Rensdyr 

 og Hare, i det nordøstlige tillige Moskusokse og Lemming. De vigtigste plante- 

 ædende Fugle er Ryper og Gæs. — I Sydgrønland er der ved dansk Indflydelse 

 tilført Grønland græsæden de Husdyr som Ged, Faar og Kvæg, og sammesteds 

 træffer vi et primitivt Havebrug. Saa langt Danske bor, dyrkes der lidt Have- 



