62 ALMINDELIG OVERSIGT 



en enkelt Art, vor almindelige Bænkebider PorcelUo scaber Latr. ; men da den 

 ikke er genfundet siden Otto Fabricius' Dage, maa Angivelsen muligvis skyldes 

 enten en Misforstaaelse eller tilfældig indførte Individer. 



Af Bloddyr findes i Ferskvand en Bonnemusling (Pisidium Steenbuchii Moller) 

 og nogle ganske faa Snegle (7 Arter, heraf 2 Succinea, paaLand); af Hjuldyr 

 kendes derimod 89 Arter. Naar hertil føjes, at et Par (danske) Arter Regnorme 

 er fundet i Sydgrønland, er nævnet det vigtigste af den temmelig tarvelige Land- 

 og Fersk vandsfauna. 



Den marine Fauna. Medens Dyreverdenen paa Landjorden ■ — • som vi oven- 

 for har set — - var temmelig fattig, er den til Gengæld meget rig i Havet, 

 Grønlændernes hele Eksistens er betinget af Havets Rigdomme. Som ved 

 andre arktiske Lande gælder dog her den samme Regel, at Rigdommen ikke 

 saa meget fremkommer ved Talrighed paa Arter som ved de enkelte Arters 

 umaadelige Antal af Individer. (Om Inddeling af Havdyrene efter geografiske 

 Omraader se nedenfor.) 



Af Grönlands Pattedyr er de 23 Arter mer eller mindre knyttet til Havet. 

 Isbjørnen (Ursus maritimus L.) er fundet spredt langs hele Kysten, mellem 

 Disko Bugten og Julianehaab dog kun sjældent. Skønt Rovdyr kan den i Nøds- 

 fald tage til Takke med Planteføde, men som Regel holder den til ude i Hav- 

 isen og søger sit Bytte mellem Sælerne. Endog Hvalrossen kan den angribe; 

 men i en saadan Kamp er det ingenlunde udelukket, at den overfaldne gaar af 

 med Sejren. Mellem Dyrene har den ingen Fjender at frygte; derimod er den 

 paa Grund af sit pragtfulde Skind stærkt efterstræbt af Menneskene. Om den 

 økonomiske Betydning se S. 107- — 110 samt de enkelte Handelsdistrikter. 



Hvalrossen (Trichechus rosmarus L.) er langt den største af de nordiske 

 Sæler. Ved sine store Hjørnetænder udmærker den sig fremfor sine Slægtninge, 

 og ved sine fremadrettede, forholdsvis bevægelige Baglemmer er den langt mere 

 end disse letbevægelig paa Landjorden. Som Isbjørnen kan den træffes overalt; 

 men talrig er den kun paa faa Steder: paa Vestkysten gælder dette særlig Egnen 

 mellem Egedesminde og Sukkertoppen samt Egnen ved Kap York. I Modsæt- 

 ning til de andre Sæler lever den ikke af Rov: med Hj ornetænderne pløjer den 

 Muslinger og Orme op af Bunden, og paa en eller anden Maade forstaar den at 

 blive fri for Skallerne. Bestemte Hvilesteder holder den til visse Aarstider paa 

 smaa Øer, hvortil den Aar efter Aar vender tilbage, saa at den haarde Klippe 

 skal kunne blive ganske blankslidt; medens de andre sover eller hviler, holder 

 et enkelt Individ altid Vagt. Foruden Kødet og Skindet har navnlig Tænderne 

 stor økonomisk Betydning, da de kan bruges som Elfenben, og desuden be- 

 nyttes af Grønlænderne til mangfoldige Genstande. 



Af ægte Sæler findes i Grønland 5 Arter, nemlig Remmesælen (Erignathus 

 barbatus O. Fr. Müll.), den spættede Sæl (Phoca vitulina L.), Ringsælen (P. foetida 

 O. Fabr.), Sortsiden eller Svartsiden (P. groenlandica O. Fabr.) og Blæresælen eller 

 Klapmydsen (Cystophora cristata Erxl.). Da Sælerne i hvert Fald tidligere dan- 

 nede Grundlaget for Grønlændernes hele Eksistens, er deres økonomiske Betyd- 



