ALMINDELIG OVERSIGT 63 



ning behandlet meget udførligt anden Steds, f. Eks. i Indledningen S. 109 f. 

 samt under de enkelte Handelsdistrikter ; her skal de derfor væsentlig omtales 

 ud fra et rent naturhistorisk Synspunkt. 



Faa Steder i Verden finder man Sidestykker til, at en enkelt eller nogle gan- 

 ske faa Dyrearter i den Grad har præget et Folks hele Kultur, som Sælerne har 

 præget Grønlændernes. Inden den europæiske Paavirkning blev saa stærk som nu, 

 kunde Sælerne forsyne den indfødte Befolkning med næsten alt: deres Skind gav 

 den Klæder, Telte og Fartøjer, deres Kød gav Mad, Spækket blev spist og gav 

 desuden baade Lys og Varme, Skelettet kunde bruges til Udskæring af Smaa- 

 genstande; af Senerne kunde laves Sytraad, og selv Tarmene kunde bruges (til 

 Vinduer). 



Ikke alle de grønlandske ægte Sæler er lige vigtige; i de sydligere Dele af 

 Landet har Svartsiden størst Betydning, i de nordligere Ringsælen. 



Svartsiden (Fig. 45) bliver et Par Meter lang. Den har sit Navn af, at 

 den voksne Han har en stor sort Plet paa hver Side lige ned til Halen; ogsaa 

 Hovedet er sort, medens Farven iøvrigt er gulhvid. Hunnerne har en mindre 

 stærkt udpræget Tegning, idet der ikke er saa stor Farvemodsætning som hos 

 Hannerne; Ungerne er skjoldede eller plettede, de yngste hvide. Den er en 

 høj nordisk Art, der findes i Flokke paa begge Kyster af Grønland, men ikke 

 lige. hyppig overalt: den er sjælden mod Nord, talrig mod Sydvest. I Fe- 

 bruar — Marts forsvinder den helt fra Grønland og vandrer med Drivisen mod 

 Syd, til Labrador og New Foundland. Paa Isen kommer Ungerne til Verden, 

 i hvert Fald undertiden ikke meget langt fra Kysten. Efter at have fældet Haar- 

 klædningen vender de tilbage med Ungerne og kommer i mager Tilstand i Maj 

 til Sydvestgrønland; i Juni træffes de længere mod Nord. I Juli, naar Lod- 

 derne forsvinder, gentages den samme Vandring som om Foraaret; i September 

 kommer de tilbage igen. Nogle bliver dog ved Grønland hele Sommeren igen- 

 nem, hvis Drivisen ikke ligger for langt borte. Ogsaa ved Østkysten foretages 

 Vandringer; men disse synes ikke være helt oplyste. Svartsiden kommer meget 

 sjældent paa Land; derimod holder den sig til de store Drivispartier, og paa 

 disse fandt Jagten gerne Sted for hundrede Aar siden. Føden er Fisk, især 

 Lodden, hvis Træk den følger om Sommeren; men ogsaa Krabber og Rejer er 

 fundet i dens Mave. Næst efter Mennesket er Spækhuggeren og Isbjørnen dens 

 værste Fjender: den første i Vandet, den anden paa Isen. I Sydgrønland er den 

 den vigtigste Sæl, og dette har været Tilfældet ogsaa i Middelalderen; thi 

 i Møddingerne fra Nordbotiden findes dens Knogler oftere end de andre 

 Arters. 



Ringsælen (Fig. 42) er mindre end Svartsiden, højst \ х } г Meter lang. Haar- 

 farven er gerne graalig eller brunlig med ringformede Tegninger, Undersiden ly- 

 sere, men baade Farve og Tegning varierer stærkt. Haarene er mærkelig stive. 

 Den er almindelig overalt, især ved Landets nordlige Del, men forekommer aldrig 

 i store Flokke; den vandrer ikke meget og forekommer hele Aaret paa de samme 

 Steder, især inderst i Isfjordene, men de unge kan gaa helt ud i Davisstrædet. 



