64 ALMINDELIG OVERSIGT 



Den foretrækker Egne med megen Is; at en Fjord er tillagt hele Aaret, generer 

 den ikke; er der ikke naturlige Aabninger i Isen, kradser den selv Hul for at faa 

 Luft. Især lever den af Smaafisk og Rejer; og da disse sidste ikke vandrer, søger 

 Rink heri Grunden til, at Ringsælen heller ikke foretager regelmæssige Vandrin- 

 ger. Som Følge af sin forholdsvis ringe Størrelse har den en Del Fjender; selv 

 Ravnen skal kunne tage Ungerne. 



Den spættede Sæl (Fig 45) bliver noget mere end V-j 2 Meter lang. Farve 

 og Tegning ligner ofte Ringsælens, men Haarklædningen er meget blødere. Den 

 findes overalt i Grønland undtagen den nordligste Del, idet den ikke synes at 

 holde af den faste Is; menneskelige Boliger undgaar den, hvorfor den foretræk- 

 ker de yderste Skær eller Bunden af Fjordene. Føden er alle Slags Fiske og Krebs- 

 dyr. Da dens Skind er finere end de andre Sælers, jages den en Del af Grønlæn- 

 derne; men paa Grund af dens relative Faatallighed har Fangsten ikke stor øko- 

 nomisk Betydning 



Heller ikke Remmesælen (Fig. 43), den største af de ægte Sæler, er videre 

 talrig, men findes dog overalt, især mod Sydvest. Den adskiller sig fra de andre 

 grønlandske ægte Sæler (bortset fra den let kendelige Klapmyds) ved, at Mellem- 

 rummet mellem Øjnene er forholdsvis bredt, og ved, at i Forlemmet er 3. Finger 

 længst (ellers er 1. og 2. længere end de andre). Den holder meget af Isen 

 og kan bryde sig Aabninger i den. Føden er som for de andre Sæler, men 

 tillige Blæksprutter og især Muslinger; heri skal maaske søges Grunden til, at 

 selv hos midaldrende Dyr kan Tænderne være meget stærkt slidte. 



Blæresælen eller Klapmydsen (Fig. 44) er den næststørste af de grønland- 

 ske Sæler. Navnet kommer af, at Hannen kan puste Snuden op, saa at den 

 danner en hel Pude eller Blære. I store Flokke holder den til ude i Drivisen; 

 i det hele holder den sig mere end nogen af de andre Sæler fri af Land. Dog 

 nærmer den sig det faste Land to Gange om Aaret, i April — Juni og i August ; 

 i de mellemliggende Tidsrum er den at finde langt borte fra Grønland, helt 

 mod Syd ved Labrador eller over ad Jan Mayen til. Ungerne fødes i Marts. 

 Nærmere Detailler m. H. t. Vandringerne kendes ikke. Den lever især af store 

 Bundfisk, f. Eks. Helleflynder, men kan ogsaa tage Blæksprutter. 



Af Hvaler er ikke mindre end 16 Arter truffet i grønlandske Farvande, 

 men flere af dem dog kun som sjældne, tilfældige Gæster; 6 er Bardehvaler, 10 

 Tandhvaler. 



Fangsten af Bardehvaler har nu, paa Grund af tidligere Tiders Rovdrift, 

 ingen Betydning; i gamle Dage derimod, da »Fiskeben« var en stærkt søgt Han- 

 delsvare, kunde Barderne af blot en enkelt Grønlandshval (Balæna mysticetus 

 L.) have en meget stor Værdi (i 1897: 40000 Kr.); hertil kunde for hvert Dyr 

 komme 20 Tons Tran (à 230 Kr. pr. Ton i 1897). Da saaledes et enkelt Dyr kan 

 repræsentere henimod 50000 Kr., er det ikke mærkeligt, at Jagten har været 

 drevet med stor Voldsomhed. Nu er Grønlandshvalen udryddet eller paa Grænsen 

 af sin Undergang selv i Egne, hvor den tidligere var almindelig; dog skal den endnu 

 kunne være nogenlunde talrig i Baffins Bugten. Af dette nu saa sjældne Dyr findes 



