ALMINDELIG OVERSIGT 65 



i vort zoologiske Museum flere Skeletter, foruden en smuk Samling Skeletter af 

 andre Hvaler. Hovedmængden lieraf skyldes Prof. D. F. Eschricht (død 1862), 

 der ved sine Forbindelser med Grønland gennem en længere Aarrække tilveje- 

 bragte en Hvalsamling, der for den Tid var aldeles enestaaende. Grønlands- 

 hvalen er en »Planktonhval« o: den ernærer sig af de Dyr (»Plankton«), der lever 

 frit svømmende i Vandet uden at være knyttet til Bunden. Da Plankton'et føres 

 af Sted med Havstrømmene, bliver det nødvendigt for Grønlandshvalen at følge 

 med; deraf forstaar vi, at den foretog lange Vandringer til de forskellige Aars- 

 tider. Den foretrækker især saadanne Vingesnegle og Krebsdyr, som lever i Sti- 

 mer; det er bekendt, hvorledes den med aaben Mund svømmer gennem Stimerne 

 og fylder Munden, hvorefter den med Tungen presser Vandet ud gennem Bar- 

 derne, idet de fangne Dyr bliver hængende. 



Ogsaa andre Bardehvaler, f. Eks. Pukkel- eller К nølhvalen (Megaptera 

 boops 0. Fabr.), lever af Plankton, men nogle af Finhvalerne (Finhval, Vaage- 

 hval) jager Fiskestimerne ligesom Tandhvalerne, men er dog paa Grund af deres 

 snævre Svælg nødt til væsentlig at ernære sig af smaa Fisk som Sild og Lodde. 

 Pukkelhvalen er den eneste Bardehval, hvis Fangst har nogen Betydning ved 

 Grønland (Frederikshaab og Godthaab Distrikter); men Barderne er korte, hvor- 

 for den mest jages for Kødets Skyld. Længden kan være indtil 15 Meter. Ho- 

 vedet er stort og fladt; paa Snuden er der store Knuder med Børster i. Krop- 

 pen er forholdsvis kort og tyk; Luffen længere end paa nogen anden Bardehval, 

 indtil x j z af Totallængden. Ved Grønland findes den fra sidst i April til Novem- 

 ber; ved Finmarken findes den derimod i Februar — Marts og igen i Juni — Au- 

 gust. Arten har en meget vid Udbredelse og foretager store Vandringer; fra 

 Marts til Maj kan man ved Bermudasøerne finde Hunner med Unger, og Dele 

 af en amerikansk Harpun er fundet i et Individ, skudt ved Norge. Pukkelhvalen 

 er stærkt befængt med Snyltere: rundt om i Huden kan man finde store Mæng- 

 der af de saakaldte Hvalkopper (Coronula diademet L.), og paa disse kan sidde 

 Langhalse (Conchoderma auritum L.). Ogsaa rigtige Hvallus (Paracyamus boopis 

 Ltk.) kan sidde indgravet i Huden. 



De andre store Bardehvaler har ikke anden Betydning for Grønlænderne 

 end som Aadsler. 



Af Tandhvaler er som ovenfor nævnt 10 Arter fundet i Grønland, flere dog 

 kun en sjælden Gang. Den mindste Art er vort almindelige Marsvin (Phocæna 

 communis Cuv.), der er Sommergæst ved Vestkysten indtil Disko Bugt; Arten 

 optræder oftest i Flok og fanges af Grønlænderne. Allerede Nordboerne kendte 

 Marsvinet og kaldte det Nise, hvilket Ord er gaaet ind i grønlandsk Sprog. (Dette 

 er ikke uden Interesse, idet omvendt grønlandske Ord har faaet Borgerret i mo- 

 derne Kultursprog, f. Eks. NunataK.) 



Den største af alle Tandhvaler, Kaskelotten (Physeter macrocephalus L.) er 

 nu meget sjælden ved Grønland; tidligere syntes den at have været mere 

 almindelig, og Grønlænderne gjorde undertiden Jagt paa den. Den kan opnaa 



Dansk Grönland. I. E 



