70 ALMINDELIG OVERSIGT 



Vel nok det mest imponerende af de hvirvelløse Dyr er Korallen Umbellula 

 encrinus L., der paa Toppen af en to Meter høj Stilk bærer et Knippe store Po- 

 lyper; den hører hjemme i det iskolde Polarvand paa Dybder større end et Par 

 Hundrede Meter. I de sydlige Fjordes Dyb kan findes hele Skove af den pragt- 

 fulde lakrode Koral Primnoa resedæformis Gunnerus. 



Dyregeografi. 1. Land- og Ferskvandsfaunaen. Der kan efter Dyre- 

 verdenens Sammensætning ikke være mindste Tvivl om, at den (ligesom den 

 indfødte Befolkning) er kommet til Landet fra Amerika efter Istiden; en Del af 

 de flyvende Arter (Fugle og Insekter) er dog muligvis kommet fra Evropa over 

 Færøerne — Island. Da Vejen fra Amerika sikkert væsentlig er gaaet over Nord- 

 grønland, hvor Afstanden er ringest, og saaledes har ført gennem et udpræget 

 arktisk Land, er det ikke mærkeligt, at Landdyrene kun tæller forholdsvis faa 

 Arter. Nordboegnene i det sydlige Vestgrønland har forholdsvis meget gun- 

 stige Naturforhold, men huser alligevel kun en temmelig tarvelig Dyreverden; 

 dette maa forklares ved, at de fleste Dyrearter er indvandret fra Egne med mere 

 arktisk Natur. De fleste af Landdyrene er circumpolare arktiske Arter; af Patte- 

 dyrene lever Moskusoksen dog nu kun i den nye Verden (men har tidligere levet 

 ogsaa i den gamle). Af de 53 Fuglearter, der maa regnes som Landets faste Be- 

 boere, er ikke mindre end ca. 70 °/ circumpolare; dette forklarer, at saa mange 

 af de grønlandske Fugle er velkendte danske Arter. Af Hvirveldyr er der ingen 

 endemiske Arter o: ikke fundet uden for Landets Grænser; alle har de en meget 

 større Udbredelse. 



Af de hvirvelløse Landdyr er Insekterne de vigtigste, og for Hovedmængden 

 gælder det, at de har en meget stor Udbredelse; men af de to artrigeste Grup- 

 per, Hvepse og Tovingede, skal dog 1 / 3 — 1 / 4 af Arterne være endemiske. Hvor- 

 vidt dette er rigtigt, maa det være Fremtiden forbeholdt at vise; naar andre 

 arktiske Lande engang bliver lige saa godt undersøgte som Grønland, vil en Del 

 af de Arter, der nu regnes for endemiske, muligvis blive fundet andre Steder, 

 saa at Tallet paa endemiske Arter bliver mindre, end det er nu. Det sandsyn- 

 ligste vil være, at der i Virkeligheden kun er meget faa endemiske Arter; thi 

 Landet er jo, i geologisk Forstand, meget ungt, saa at der næppe kan have været 

 Tid til nogen Artsdannelse af Betydning. 



Mellem de ferske Vandes Dyr er Fiskene omtalt ovenfor (S. 60) ; alle har de 

 en meget vid Udbredelse. Af de mere artsrige Grupper af hvirvelløse Fersk- 

 vandsdyr er Smaakrebsene i nyeste Tid (1920) blevet grundig undersøgt i dyre- 

 geografisk Henseende, og de indeholder ingen endemiske Arter. Den ene Halvdel 

 af Arterne er udprægede Koldtvandsdyr med mer eller mindre circumpolar Ud- 

 bredelse; den anden Halvdel er saadanne Arter, der er meget lidt følsomme for 

 Temperaturen og derfor er saa udbredte, at de f. Eks. kan forekomme i Nord- 

 afrika. Det synes i det hele at være en Regel for de lavere Ferskvandsdyr, at 

 de ikke følger de almindelige dyregeografiske Love. For snart 30 Aar siden fast- 

 slog C. Wesenberg-Lund, at Ferskvandsdyrs Æg som Regel med Lethed lader 



