ALMINDELIG OVERSIGT 71 



sig sprede af Fugle uden at miste deres Livskraft; derfor er det Fugletrækkets 

 Retning, der bestemmer Udbredelsen af saadanne Dyr. 



Den eneste Dyregruppe i Grønland, der i systematisk Henseende er nær- 

 mere beslægtet med Amerika end med Europa, er Sneglene; dette kommer rime- 

 ligvis af, at Snegleæg vel kan taale den korte Transport over Davis Strædet, 

 men ikke den lange Rejse fra Evropa over Færoerne og Island. 



2. Den marine Dyreverden kan i Modsætning til Dyrene paa Land- 

 jorden deles i flere, vidt forskellige Grupper. 



Kystfaunaen (fra Stranden ned til ca. 300 Meter). Denne har ikke altid 

 haft samme Karakter som nu. Saaledes har Ad. Jensen ved Hjælp af hævede 

 Skallag paavist baade en koldere og en varmere postglacial Periode. Den lille 

 Musling Y oldi a arctica L. lever nu til Dags kun ved det nordlige Grønland, ved 

 Temperaturer af allerhøjst 2,5°; højarktiske Exemplarer bliver ca. 25 mm. Saa 

 store Eks., der altsaa maa have levet paa negativ Temperatur, er fundet mange 

 Steder i hævede Lag i Sydgrønland, ved NiaKornaK ved Jakobshavn endog i en 

 Højde af 140 Fod. Denne højarktiske Periode i Sydgrønland er blevet efterfulgt 

 af en Tid med betydelig højere Varmegrad end nu; thi i andre Skallag er fun- 

 det Skaller af de »sydlige« Muslinger Cyprina islandica L., Anomia ephippium L. 

 og Zirphcea crispata L. Se endvidere Bind I S. 97. 



I vore Dage har Kystfaunaen, skønt noget forskellig mod Syd og mod Nord, 

 idet hele og store samme Karakter som den østamerikanske og nordnorske Fauna ; 

 rimeligvis er en Del af Arterne circumpolare, idet de tillige er fundet N. f. Asien, 

 men fra det arktiske Nordamerika er der endnu alt for faa Indsamlinger. En 

 Del Arter regnes, i hvert Fald foreløbig, for endemiske. 



Adskillige Kystformer ( — ■ bedst undersøgt i denne Retning er Bløddyr og 

 Krebsdyr — ) er fælles for Grønland (og N. 0. Amerika) og det nordligste Stille- 

 hav, men findes ikke Nord for det arktiske Amerika. Til denne Gruppe hører 

 f. Eks. den ovenfor (S. 69) omtalte store grønlandske Krabbe. Forklaringen her- 

 paa maa være, at i en tidligere Periode, hvor Landet har ligget lavere end nu 

 ( — den, der i de sydgrønlandske Skallag er karakteriseret ved de tre ovenfor 

 nævnte »sydlige« Muslinger), har Atlanterhavet (med Ishavet) og Stillehavet 

 Nord om Amerika staaet i mere aaben Forbindelse, end de nu gør, saa at Ud- 

 veksling mellem de to Haves Dyreverden har kunnet ske, samtidig med at Far- 

 vandene Nord for Amerika ikke har haft en fuldt saa arktisk Karakter som nu. 



Dybhavsfaunaen (dybere end ca. 300 M.) er vidt forskellig ved Nord- 

 og Sydgrønland, hvilket først blev fastslaaet af »Ingolf«-Ekspeditionen. Det var 

 H. F. Jungersen paafaldende, at den Fauna, der blev fisket op fra de store Dyb- 

 der S. f. Færøerne-Island, var ganske forskellig fra, hvad der tidligere var kendt 

 fra Havdybet N. f. disse Steder. Det viste sig da ved nærmere Undersøgelse, at 

 den undersøiske Ryg, der i en Dybde af ca. 300 — 500 M. gaar tværs over At- 

 lanterhavet fra Norge til Færøerne og Island, fortsættes over til Grønland ved 

 ca. 66°N., og at den endog gaar tværs over Baffins Bugten. Medens Golfstrømmen 

 opvarmer Overfladevandet i Atlanterhavet helt op til Vestspitsbergen, kan den, 



