74 ALMINDELIG OVERSIGT 



mærket Hukommelse, meget udviklet geografisk Sans, er musikalske, men Tal- 

 sans og Regnefærdighed er svagt udviklede. De er rejselystne, glade for at se, 

 høre om og eje nye Ting, dog meget konservative med Hensyn til Erhvervsred- 

 skaber og Metoder. Nutids Grønlændere har stor Efterlignelsesevne, og bliver 

 f. Eks. udmærkede Haandværkere, men synes at mangle Evne til at finde paa 

 noget nyt. 



Kulturens Enhed. Skønt intet andet Naturfolk er spredt over saa stort 

 et Areal af Jorden, viser deres Kultur en paafaldende stor Enhed, og dette gælder 

 ikke alene den materielle Kultur, hvis vigtigste Redskaber og Metoder i det 

 væsentlige er de samme overalt, men ogsaa Aandskulturen. Fra Øst-Grønland 

 til Sibiriens Kyst mod Beringshavet er Sproget saa nær beslægtet, som f. Eks. 

 engelsk og fransk, og Sagn og Religion har fælles Elementer. Medens deres Aands- 

 kultur, navnlig ved Manglen af Skrift, ikke hæver dem over saa mange andre 

 Naturfolk, staar deres Erhvervskultur i teknisk Henseende meget højt. Den er jo, 

 hvad der ikke er saa mærkeligt, i høj Grad specialiseret og nøje tilpasset de eks- 

 treme Vilkaar, hvorunder de lever, men beundringsværdigt er det, at den til Trods 

 for de uhyre Mangler i Materiale og den isolerede Stilling, de indtager, uden nævne- 

 værdig Berøring med bedre stillede Naboer, paa adskillige Punkter er naaet til 

 en saadan teknisk Fuldkommenhed, at deres Frembringelser godt kan taale 

 Sammenligning med vor Tids betydningsfulde Opfindelser. Her kan f. Eks. an- 

 fores Kajak, Kasteharpun med Blære, Bue, Skrueprincipet, Ulvedræberen, Sne- 

 huset etc. 



Dog kan i Erhvervskulturen udskilles to Sider eller Faser, der imidlertid 

 ikke er skarpt adskilte: en arktisk og en subarktisk. Den første opstaar i 

 Egne, hvor Havet faar et varigt og sikkert Isdække om Vinteren. Her udvikles 

 Snehuset, Hundeslæde og Isf angsten naar højest, medens Baadene og de til dem 

 knyttede Redskaber staar lavere. De bærende Fangstdyr er her de stationære 

 Sæler, der kan skaffe sig Aandehuller i Isen: Ringsæl, Remmesæl og Hvalros. 

 Den subarktiske Fase kommer frem, hvor Havet intet varigt Isdække faar. Her 

 mangler som Regel Slæden helt, medens Baadene og de Fangstmetoder, der er 

 knyttede til dem, udvikles højest. De bærende- Fangstdyr er de pelagiske Sæler, 

 der viser sig paa Sommertræk, fordi de ikke kan leve under et fast Isdække: 

 Svartside, Klapmyds og Spættet Sæl. I Overgangsomraaderne findes begge Sider, 

 henholdsvis som Sommer- og Vinterfase, og fælles for begge Sider er Fangst af 

 Björn, Smaahval, Fugle, Fisk og Landvildt. 



Husligt Liv. Huse. Selv om Jorden fryser, er den i de arktiske Lande varmere 

 end Luften, og det vilde være en betydelig Varmebesparelse, om man kunde bo 

 i Jorden. Men om Sommeren tøer Jorden kun ned til en vis Dybde, forskellig 

 efter Breddegraden og Jordbundens Art, men altid ringe. Længere ned kan man 

 ikke let grave, og det vilde heller ikke være til nogen Nytte, thi det frosne Lag 

 er vandstandsende, og gik man ned i det, vilde Hullet fyldes med Vand, naar 

 der kom Varme i Huset. Alligevel tager Eskimoen i de sydligere Egne det med, 



