ALMINDELIG OVERSIGT 75 



der kan f aas ; saaledes graves Huspladsen i den sydlige Del af Grønland ofte ind 

 i en sandet Bakkeside, saa at omtrent hele Bagvæggen spares derved. Længere 

 nordpaa lader dette sig ikke gøre, dér maa Huset bygges op paa selve Overfladen. 



For at spare paa den dyre Opvarmning gøres Huset saa lille og dets Tag 

 saa lavt, som Pladskravet for dets Beboere blot tillader det. Murene bygges i 

 de sydligere Egne af Græstørv, forneden tillige blandet med Sten, der gør den solid, 

 men som er kolde, saa at Fugtigheden sætter sig paa dem. Mangler passende 

 Græstørv, maa de føres til Byggestedet, ofte langvejs fra, men højest mod Nord 

 kan heller ikke de faas, og man maa nøjes med Sten. 



Taget. Er der Tilgang paa Drivtræ, store Hvalknogler eller lange Barder, 

 lægges disse som Tagbjælker og Spær paa Murene, paa de større Bjælker Grene, 

 derover Lyng og tilsidst Græstorv. Skal Huset være stort, vokser det først i den 

 ene Retning, men kan Hovedbjælkerne ikke naa eller bære ved deres Styrke alene, 

 maa der Stolper under dem. Dette medfører Utæthed, da Murene synker sammen, 

 og da synker fra Taget. — Indgangen til Huset sker gennem en lang snæver Kanal, 

 Husgangen (Indledningen Fig. 33—34), der ligger lavere end Gulvet, saa at 

 man ved den inderste Ende træder et Trin tilvejrs. Her staar den kolde Luft 

 og tempereres, før den kommer ind, men selv ved Gulvet inde i Stuen er der og 

 bør der helst være under 0°. Saa holdes det lettere tørt og rent, og Fødevarer 

 holder sig bedre her, men derfor hæver man Sove- og Opholdspladsen 1 / 2 m over 

 Gulvet. 



Briksen er en Forhøjning af Tørv belagt med Lyng og Skind, eller hvis der 

 er Raad dertil, en Hylde af Brædder. Foruden Hovedbriksen er der smalle 

 Brikse paa Siderne, sjældnere ogsaa langs Forsiden. Dagslyset faar man gennem 

 et Vindue af sammensyede Sæltarme med et lille Kighul i Midten. I smaa Huse 

 sidder det oftest over Husgangen, i større er der flere. Paa det højeste Sted i Taget 

 er der en Luftventil, som den varme, brugte Luft kan trække ud af, »Næseboret«; 

 udefra kan det lukkes med en Tørv. 



Fra Husets eneste Rum eller fra Husgangen kan der være Udvidelser 

 til Opbevaringssted for forskellige Ting, navnlig Fødevarer, der ikke skal være 

 tilgængelige ude fra, heller ikke for Hunde. 



Højt mod Nord mangler Drivtræ og andet lignende Materiale til Tagbjæl- 

 ker. Man maa da nøjes med muligst lange naturlige Stenheller. Da de jo ikke kan 

 naa tværs over fra Mur til Mur, maa den Ende, der hviler paa Muren, belastes 

 med andre tunge Sten som Kontravægte (»Cantilever«-Principet). Dette er udvik- 

 let til Fuldkommenhed hos Polar-Eskimoerne, hvor Taget bæres af saadanne, 

 fra alle Sider konvergerende Heller. — Men der gives Egne, hvor heller ikke saa- 

 danne Sten kan faas. Der opfører Eskimoen et af sin Tekniks mange Mester- 

 værker: Snehuset. Af haardt sammenføget Sne skæres store Fliser, der stilles 

 paa Højkant, først i en Rundkreds, senere bygges videre i en Spirallinie, saa hver 

 ny Flise med sin Underkant og Bagkant kan stotte sig til det færdige, og samtidig 

 trækkes Muren jævnt indefter, saa at hele Huset faar Halvkugleform. Fugerne 

 mellem Fliserne tætnes med løs Sne, og efter at der en Gang har været Varme 



