ALMINDELIG OVERSIGT 77 



under Omtalen af Holsteinsborg o. fl. Distrikter. De oprindelige Hustyper er 

 beskrevne i Bd. II under Angmagssalik. 



Indl. Fig. 33 og 35 viser de oprindelige Typer fra Kap York og Angmagssalik. 



Telte (Indl. Fig. 36 — 39). Om Sommeren bor man i det let transportable 

 Telt og bliver saaledes i Stand til at kunne folge Fangstdyrene efter Aarets Gang. 

 Over et ret kompliceret Stillads af lange Træstænger — ofte delvis Konebaads- 

 aarer ■ — ■ hænges der en stor firkantet Flade af sammensyede Sælskind. De har 

 Haarene paa, og Haarene holdes udvendigt. Har man Raad dertil, kan der være 

 endnu en Skindbeklædning indvendig. Langs Siderne og bagtil naar Skindet ned 

 til Jorden og er her betynget med Sten. I Aabningen fortil hænger et stort Tæppe 

 af sammensyede Sæltarme, der lader et dæmpet Dagslys trænge ind. Ofte er der 

 foran Indgangen et ekstra Skind anbragt som ensidigt Vindfang, der kan skiftes 

 efter Vindretningen, og som kan lukkes helt til, naar man vil have det lunt eller 

 mørkt. Formerne og Konstruktionen af Teltene varierer forovrigt noget, især 

 kan man udskille tre Hovedtyper. Se I, S. 25 fï, 30 ff., II, S. 29 fï. og Indl. Fig. 

 36—39. 



Hvis man har faste Teltpladser, der besøges hvert Aar, betaler det sig 

 her at opføre en lav Tørvemur og Tørvebriks og at stille Teltet paa Muren. Man 

 faar da større Højde der inde og kan spare Skind. Som Surrogat for et Telt bruges 

 ofte en saadan Jordvold, eventuelt en gammel Husruin, idet man blot lægger 

 et gammelt Skind over den, f. Eks. det kasserede Baadeskind, man altid har i 

 Konebaaden. Ogsaa Konebaaden selv bruges ofte som midlertidig Nødhjælp 

 for Telt. 



Til et godt Skindtelt medgaar mange værdifulde Skind, som der ofte var 

 Anvendelse for til andet, eller som man kunde være fristet til at sælge. Derfor 

 bliver Skindteltene efterhaanden erstattede af Lærreds- eller Sejldugstelte. De 

 tager langt mindre Plads, er lettere at transportere og stille op, men er rigtignok 

 heller ikke nær saa lune eller tætte for Regn. Ogsaa smaa Lærredstelte stilles 

 ofte paa Torvevolde. 



Inventar. Paa Briksen opholder Kvinder og smaa Børn sig om Dagen, 

 og her sover Familien om Natten under et fælles Skinddække, nu Dyner i Stedet 

 for. Hovedet vender ud mod Stuen. Gæster og ugifte Mænd sover paa Sidebrik- 

 sene. Foran Briksen stod i det oprindelige Hus paa en Sten eller en Trefod Spæk- 

 lampen, et svagt udhulet Stykke Vegsten, der forsyner Huset med Lys og Varme. 

 Hver Husmoder havde sin. Spækket knuses ved Tygning eller Hamring, Olien 

 opsuges af en langs den ene Kant anbragt Væge, oprindeligt af pulveriseret Mos. 

 Flammens Længde reguleres efter Behov, dens Højde saadan, at den ikke oser. 

 Ved dens Varme smelter efterhaanden Olien ud af Spækket, og dets Tilløb til 

 Vægen reguleres ved Hældning. Over Lampen er der oppe under Loftet ophængt 

 en Tørrehæk til Tørring af Klæder og Fodtøj, og fra den hænger ogsaa Gryden 

 ned i en Snor, der ved en sindrig lille Indretning kan indstilles i større eller min- 

 dre Afstand fra Flammen. Ogsaa Gryden var oprindelig af Vegsten, nu er de altid 



