78 ALMINDELIG OVERSIGT 



indfort Arbejde. Vegstenslamperne bliver efterhaanden sjældne og erstattes af 

 Bliklamper, Mosvægen af en Toj strimmel. Lampens Formaal er nu væsentlig 

 kun Lysning, idet der, i Vestgrønland i alt Fald, næsten overalt er indført Kak- 

 kelovne eller Komfurer, i hvilke brændes Tørv eller Kul. 



Tøjets Tørring, Fodtøjets Tørring og Blødgoring er et af Kvindernes 

 vigtigste daglige Arbejder. Selv om det ikke bliver vaadt af Vejret, bliver det 

 det ved Brugen, og det vaade Skind varmer ikke, taber Haarene og gaar snart 

 i Forraadnelse, det er jo ikke garvet. Tidligere lettede man Kvinderne Arbejdet 

 ved at tage alt Tøjet af sig inde i Husene. Ved Berøring med den evropæiske 

 Kultur bortfaldt ogsaa denne Skik, da man jo saa delvis erstattede Skind tøj et 

 med vævet Tøj, idet mindste som Undertøj. 



Ilden fremstilles ved Boring. En ret haard Træpind sættes ved Hjælp af 

 en Snor i en roterende Bevægelse. Den nedre Ende borer sig da ned i et Stykke 

 blødt eller trøsket, men tørt Træ. Ved Siden af Borehullet er der en Rille med 

 Boremel, som kommer i Glød. Gloden overføres til letfængelige Ting: Kæruld, 

 Ugledun eller lignende, svagt fugtet med Tran, og ved Blæsning faas den til at 

 flamme. Kun fra Flamme kan Spæklampen tændes. 



»Eskimo« skal betyde, »den, der æder raat Kød«, og ganske vist spiser de 

 en Del raat, dog som Regel efter forudgaaende Frysning eller Mørning ved Gæring 

 eller partiel Forraadnelse. Normalt er dog, at Maden tilberedes ved Kog- 

 ning. Spisegrejerne er meget enkle, en Pind til at vende Kødet med, en til at 

 spidde det paa, nogle Træskaale eller Bakker, Skeer og Sleve til Suppen er det 

 væsentlige. Til Maden drikkes koldt Vand, der opbevares i en Spand, enten af 

 Bødkerarbejde eller af Skind, holdt oppe af et udvendigt Træskelet. Ofte faas 

 Drikkevandet kun ved Toning af Is, og man kan da have Sugerør til Opsugning 

 af det smeltede mellem Stykkerne. I den oprindelige Tilstand kendte Eskimoen 

 intet som helst Krydderi, ej heller narkotiske Sager af nogen Art. De forskellige 

 Stykker af Dyrenes Kroppe giver dog en ret rig Variation i Diæten, idet mindste 

 for Smagen, og Sans for Madens æstetiske Nydelse er som Regel højt udviklet. 

 Hvad Planteriget leverer til Kosten, er kun Nodhjælp og Slikkeri. 



Skindenes Tilberedning og Klæders og Fodtojs Forfærdigelse er Kvin- 

 dernes huslige Arbejde. Skindtilberedningen er saa forskellig efter Skindets Art 

 og det Formaal, det skal bruges til, at Pladsen ikke tillader en detailleret Frem- 

 stilling. Væsentligst er, at overflødigt Fedt fjernes ved Skrabning, undertiden 

 ved Efterbehandling i gammel Urin, Skindet strækkes ved Udspænding under 

 Tørringen og blødgøres derefter ved forskellige Manipulationer, navnlig Gnid- 

 ning. Garvning i almindelig Forstand kendes ikke, og kun for en vis Tid kan Skin- 

 det være nogenlunde vandtæt. Ved langvarig Opblødning bliver det til Hud igen. 

 Til mangfoldige Formaal afhaares Skind, til nogle bleges de eller farves, oprin- 

 deligt med Plantefarver fra Grønland selv, nu delvis med indførte (se II, S. 62). 



Klæder. Baade Mænd og Kvinder bærer en kort Pels paa Overkroppen, 

 Benklæder og Skaftestøvler, men i Snittet, til Dels i Stofvalget, er der en gen- 



