ÖÖ ALMINDELIG OVERSIGT 



Kunst. Myter og Sagn ejer det eskimoiske Folk en utrolig Mængde af. 

 Fra Grønland er der optegnet flere end fra noget andet Eskiraosamfund, og dog 

 er det i Folkemunde endnu levende Forraad langt fra udtomt. Heroernes Navne, 

 ja selv tilsyneladende uvæsentlige Elementer, er de samme fra endog meget fjernt 

 liggende Egne, f. Eks. Østgrønland — Alaska. 



Formaalet med Sagnene er væsentligst at underholde, sjældnere at belære 

 eller moralisere. En god Fortæller skal kunne fortælle sine Tilhørere i Søvn, d. v. s. 

 han skal ved sin Kunst kunne bortlede Tilhorernes Tanker fra de Sorger og 

 Spekulationer, der ellers vilde hindre deres Søvn. Som oftest er Sagnene sted- 

 fæstede i den Egn, hvor de netop fortælles, og i nogle er der maaske en historisk 

 Kerne, f. Eks. talrige af de Sagn, der fortæller om Slægternes fortsatte Blod- 

 hævn. Nogle er nærmest Æventyr eller Fabler, bestemte for Børn; oftest er det 

 da Dyr, der optræder talende og handlende i disse. 



Væsentlig forskellige fra de gamle fælleseskimoiske Sagn er Traditioner 

 af nyere Dato, hvor det historiske Element er ægte nok: Sammenstød med Nord- 

 boer, engelske eller hollandske Hvalfangere, eller opsigtsvækkende ulykkelige 

 Begivenheder, men de er som Regel tilsatte med saa mange overnaturlige Mo- 

 menter, at de er ret uskikkede som historisk Kilde. 



Digtning. Foruden de omtalte juridiske Nidviser, har der været episke 

 og lyriske Sange, af hvilke nogle er bevarede. Af de meget primitive Melodier 

 er det ogsaa lykkedes fonografisk at optegne nogle. Med Kristendommens 

 Indførelse kom jo ogsaa vor Toneskala til Grønland, og i Vestgrønland vil 

 derfor de oprindelige Melodier ikke kunne høres mere. 



Trommen var det eneste Musikinstrument, bestemt til at ledsage alvorlig 

 Sang: judiriske Nidviser og Angakokkens Besværgelser. Den bestod af en Træ- 

 eller Benring, hvis Ender var fastgjorte til et Haandtag. Over Ringen var spændt 

 et tyndt Skind, og med en Pind slog man paa Kanten af Ringen, ikke paa 

 Skindet. — Anden Dans end Trommedansen har man næppe kendt for Evro- 

 pæernes Ankomst. De nu som »grønlandske« betegnede Danse er modificerede 

 skotske og skandinaviske Matros- og Folkedanse. — -Af grafisk Kunst eksi- 

 sterer ikke meget: Fangstscener indridsede i Ben eller en Slags Billedskrift af 

 Relief figurer se i Bd. II Angmagssalik. Fra dette Sted kendes ogsaa Relief - 

 Landkort, skaarne i Træ. — Tegnelyst og Tegnefærdighed er ret stor, ligesom 

 Evne til at tegne nogenlunde rigtige Landkort. 



Blandt Nutids Grønlændere findes baade lyriske og religiøse Digtere, Kom- 

 ponister, Tegne-, Male- og Billedskæretalenter, deres Frembringelser hviler dog 

 ikke paa den oprindelige Kunst, men er Efterligninger af den tilførte danske 

 Kultur. 



Morten P. Porsild. 



