ALMINDELIG OVERSIGT 101 



og ved Yderkysten, men søger afsides Steder langt borte fra Grønlændernes Bo- 

 liger. Den kryber ofte op paa Stene og Skær i Stranden, undertiden ogsaa paa Is, 

 men hvor Isen ligger fast, ses den saa godt som aldrig. Ungerne fødes sidst i Maj 

 og i Juni paa Strandbredden. Dens værste Fjende er Bjørnen og Hajen, ogsaa 

 Havørnen efterstræber dens Unger. 



Den er meget sky og forsigtig, derfor vanskelig at komme nær. 



Dens Skind er meget efterspurgt, da det er finere end de andre Sælers og 

 derfor særlig yndet af Kvinderne til Hojtidsdragt (Benklæder). 



I de senere Aar er Fangsten af disse Dyr aftaget i betydelig Grad og spiller 

 derfor kun en meget ringe Rolle i den grønlandske Husholdning. 



Hvalros (Tricliechus rosmarus), grønlandsk auvek, kan vise sig saa godt som 

 alle Vegne ved Grønlands Kyster, men fast Tilhold har den paa Vestkysten kun 

 imellem Sukkertoppen og Egedesminde, i Melville Bugten og Smith 

 Sund, samt paa Østkysten ved dennes nordlige Del. I Slutningen af September 

 og Begyndelsen af Oktober plejer den, paa Øerne omkring Nordre Strømfjords 

 Munding, at krybe langt op paa Land i store Mængder. Her bliver skudt en Del, 

 dels med Riffel, dels med Revolver, men Jagten er ikke ufarlig, da Hvalrossen 

 undertiden gaar angrebsvis til Værks. Den kan i disse Maaneder paa dette Sted 

 optræde i saa store Mængder, at de grønlandske Kajakposter maa vende om eller 

 gøre store Omveje, for at undgaa den. Hvalrosfangsten spiller iøvrigt ikke nogen 

 stor Rolle i dansk Grönland, medens den Nord for Kap York og i Smith Sund 

 er af saa stor Betydning, at Hvalrossen her endog kan betragtes som det vig- 

 tigste Fangstdyr. 



Grønlandshvalen (Balcena mysticetus), grønlandsk arfeic, er tidligere 

 fanget i store Mængder fra de danske Hvalfangerloger og tillige af Grønlænderne 

 fra Konebaade, men denne Hvalart er paa Grund af Rovdrift saa godt som fuld- 

 stændig forsvunden fra Grønlands Kyster, men siges i de senere Aar atter at 

 have vist sig her. 



Af andre Storhvaler færdes ikke faa i de grønlandske Farvande. Der dræ- 

 bes aarligt en Del med Riffelskud. En Del af disse faas senere som Aadsler. 



Af de mindre Hvalarter (Tandhvaler) er der derimod to Arter, som spiller 

 en ikke ringe Rolle for Grønlænderne, nemlig Hvidfisken og Narhvalen. 



Hvidfisken (Delphinapterus leucas), grønlandsk feilaluvafc (Fig. 46), er den 

 almindeligste Hval ved Grønlands Kyster, men den viser sig kun undtagelsesvis i 

 det sydlige Grönland. Den er meget vandrende, om Sommeren lever den saa højt 

 mod Nord, som Isen tillader. Om Efteraaret vandrer den sydpaa langs Grøn- 

 lands Vestkyst, den er almindelig i Disko Bugten i Oktober— November og kan 

 i milde Vintre findes her hele Vinteren over. Ved Godthaab indfinder den sig 

 i Begyndelsen af December, den kommer sjeldent sydligere end til Fi ske næs. 

 Vinteren over holder den sig langs det mellemste Stykke af den danske Vest- 

 kyst og vender i April— Maj lidt efter lidt tilbage mod Nord, saa at den, naar 

 der kommer Vaager i Isen om Foraaret, i Maj og Juni, er talrig i Disko Bugten, 

 men i Juli forsvinder den helt herfra. Under sine Vandringer følger den ofte tæt 



