102 ALMINDELIG OVERSIGT 



langs Kysten, gaar ind imellem Øerne og ind i Fjordene. Den optræder i Reglen 

 i Flokke, der paa Rejserne siges undertiden at tælle op imod tusinde Stykker, 

 særligt trækker store Stimer langs Diskos Østkyst ved Mudderbugten. Ungerne 

 fødes i April— Maj. 



Den er meget sky og derfor vanskelig at fange, bedst kommer man den nær 

 i Slamfjorde, hvor Vandet er usigtbart, da den her ikke kan se Kajakken. 



Fangsten foregaar fra Kajak med Harpun eller Riffel. En betydelig Mængde 

 Hvidfisk fanges i Garn. Naar Vinterisen ligger fast over store Strækninger uden 

 Vaager, ses den ikke. 



Narhvalen (Monodon monoceros), grønlandsk tûgâlik (den der har Horn) 

 eller KÜaluvan кегпеНак (Fig. 46), er i Væsen meget lig Hvidfisken, og vandrer 

 omtrent som denne, men begynder sin Vintervandring noget senere og kommer 

 ikke saa langt Syd paa. Om Hvidfiskens og Narhvalens Fangst ved »savssal« 

 henvises til S. 105 f. 



Marsvin (Phocæna communis), grønlandsk nîsa 1 ), er Sommergæst ved Grøn- 

 lands Vestkyst og plejer at komme i Slutningen af April, medens det forsvinder 

 derfra i November. Det færdes i Flokke saavel ude mellem Øerne som inde i Fjor- 

 dene. Det fanges som Sæl fra Kajak eller ved Riffelskud, men Fangsten spiller 

 ikke nogen særlig Rolle. 



Skindet af alle Hvalarter, grønlandsk måtak, regnes af Grønlænderne og de 

 fleste Europæere for en Delikatesse. Det er et udmærket Middel mod Skorbug 

 og spises saavel raat som kogt og stegt. 



FANGEMAADER 



Kajakfangst. 



Jagten paa Havdyr i aabent Vand foregaar saa godt som altid fra Ka- 

 jak, enten med Harpunen og den dertil knyttede Fangeblære eller med Skyde- 

 vaaben. Jagten med Skydevaaben spiller efterhaanden storre og større Rolle, 

 men dog ikke anderledes end at Harpunen ikke kan undværes, thi naar 

 Sælfangeren har skudt paa en Sæl, maa han hurtigst muligt se at faa fast For- 

 bindelse mellem den og Fangeblæren, for at Sælen ikke skal undløbe eller synke. 

 Sælen skydes i Reglen med Kugle, men paa den Tid af Aaret, hvor den er saa 

 mager, at den straks synker, naar den er dræbt, bruges det hyppigt at anskyde 

 den med Hagl, for saa at harpunere den, naar den kommer op igen. Det er oven- 

 for sagt, at Jagtlivet udvikler Grønlænderen; dette gælder i al Almindelighed 

 ved hans Færden paa sit eget Omraade, men ingen Steder er han mere beundrings- 

 værdig, end naar han er ude i sin Kajak som Sælfanger; han tumler sit lille Fartøj, 

 selv i høj Sø, med en forbløffende Færdighed og Hurtighed, han kaster sin Pil 

 eller sin Harpun med en Sikkerhed og Kraft, som enhver nok saa dreven Sports- 

 mand maa misunde ham, og hans Instinkt eller Intelligens som Jæger er for- 



') Optaget i det eskimoiske Sprog efter det nordiske Urd »Nise«. 



