104 ALMINDELIG OVERSIGT 



Fangstmaade, som benyttes en Del paa ganske glat Is uden Snedække. Denne Is 

 kan fremkomme i meget koldt Vejr, paa Steder, hvor Isen har været brudt op og 

 er drevet bort. Paa saadan Is kan Aandehullerne let ses, og da der ingen Sne er til 

 at knirke under Fødderne, kan Sælerne ikke hore Fodtrinene paa Isen, især naar 

 Jægeren har Sko med Haardsiden udefter. Jagten drives af flere Jægere i For- 

 ening. De stiller sig hver ved sit Aandehul med en tôfc (en Stang med et Hug- 

 gejern i Enden, til at hugge Hul paa Isen med) og en Harpun med kort Line, 

 eller lober fra det ene Hul til det andet og stoder til, naar Sælen kommer. Fange- 

 maaden kan give meget gode Resultater og benyttes derfor saasnart der byder 

 sig en Lejlighed. Fangerne kaldes paa gronlandsk tcuasagsiortut. 



VtoK- fangst, grønlandsk utorniarneic (Fig. 51). Om Foraaret, naar Solen er 

 kommet nogenlunde højt paa Himlen, udvider Sælen sine Aandehuller og kryber 

 op paa Isen for at sole sig eller undertiden for at føde sine Unger. En saadan 

 Sæl kaldes en Шок, hvorefter Fangemaaden har Navn. 



Fangsten kan kun drives, naar Sneen ikke knirker, det vil sige, naar Sne- 

 laget er meget tykt, og Temperaturen samtidig mild. 



Naar Jægeren kommer kørende i sin Hundeslæde og paa Afstand ser en 

 Шок, nærmer han sig saa meget som muligt, efterlader Slæde og Hunde paa et 

 passende Sted og begiver sig med sin Riffel fastbunden til en lille Træslæde, paa 

 hvis Forkant er anbragt et Skydesejl, bag hvilket han uset af Sælen kan nærme 

 sig denne. Tilsidst lægger han sig ned paa Maven bag Skydesejlet og kryber gan- 

 ske langsomt henimod Sælen, skubbende Slæden foran sig, indtil han er kommet 

 paa passende Afstand, hvor han afgiver sit Skud. Sælen maa rammes i Hovedet, 

 saa at den dør med det samme, da den i modsat Fald straks forsvinder under 

 Isen. 



Denne Fangstmaade giver gode Resultater og benyttes overalt i den nord- 

 lige Del af Vestgrønland. — Fangeren kaldes paa grønlandsk utomiartOK eller 

 tâlutartoK efter Skydesejlet tâluta/c. 



I ældre Tider, før Riflen blev indført, forsøgte Grønlænderne at nærme sig en 

 saadan Sæl ved at krybe op imod den for at harpunere den (Fig. 52). Han prøvede 

 paa at efterligne Sælens Bevægelser og havde en Sælhundeklo med sig, med hvilken 

 han skrabede paa Isen, men i mange Tilfælde endte det med, at Sælen blev mis- 

 tænksom og forsvandt i Hullet, inden Jægeren var kommet nær nok til at har- 

 punere den. Denne Fremgangsmaade kaldtes аогпек, og Jægeren aoruiartoic, den 

 benyttes endnu af Polareskimoerne. 



Garnfangst, grønlandsk кадЬогпек eller napitornetc, benyttes i stor Ud- 

 strækning under Isen i Nordgnmland og giver et særdeles godt Udbytte. Betin- 

 gelsen er, at Isen ligger fast. 



Til Fangsten benyttes et Isgarn, der er fra 5—8 m langt og fra 2—3 m dybt, 

 og lavet af det billigste Materiale, fordi det ofte kan gaa tabt, men paa den anden 

 Side har betalt sig saa snart man har fanget blot een Sæl. Forneden af Nettet 

 anbringes nogle Sænkestene og foroven en forholdsvis svær Line. Garnet sættes 

 i Reglen lodret paa Kystlinien, paa Steder, hvor der er Strøm, eller i Nærheden 



