ALMINDELIG OVERSIGT 105 



af Aabninger i Isen, der holdes vedlige af Strøm, eller blot ved Foden af mindre 

 Isfjælde. Naar det skal sættes, hugges tre Huller i Isen med en tÔK, hvorefter 

 Linen »syes« fra Hul til Hul ved Hjælp af tÔKen. Jernet paa denne maa være saa- 

 ledes afballanceret, at tô/cens Skaft, naar den flyder, rager ca. 16 cm op over 

 Isens Overflade. Linen knyttes til tonen, og denne puffes med Jernet opefter 

 ned i Vandet i en saadan Retning og med saa stor Fart, at Stagen kommer op i 

 det nærmeste Hul. Paa denne Maade kan man »sy« Linen fra Hul til Hul, selv om 

 Isen er mere end 1 m tyk. Garnet hænges nu ned under Isen som et Tæppe, og den 

 øverste Line fastgøres ved begge Endehuller og ved Midterhullet til Isstykker 

 eller lignende. Garnet røgtes hver anden Dag ved at ophugge Midterhullet. Naar 

 der er en Sæl i det, trækkes den op, og Garnet sættes paany, medmindre det er 

 blevet saa indfiltret i sig selv, at det ikke kan klares i den strenge Kulde. 



Denne Fremgangsmaade kan anvendes af enhver. Ved Hjælp af Hunde- 

 slæde og adskillige Garn kan en Jæger spænde over store Arealer. Det er særlig 

 Netsiden, der fanges i Garn, men undertiden kan ogsaa en lille Remmesæl, en 

 forsinket Sortside eller en Klapmyds fanges. 



Saasnart Grundbetingelsen, de store af sammenhængende Is dækkede Are- 

 aler, falder bort, f. Eks. ved at der kommer store Vaager i Isen eller aabent Vand 

 langs Kysten, falder Garnfangsten bort. 



Foruden Fangsten med mindre Sælhundegarn anvendes ofte paa større 

 Stromsteder, som kan ventes at holde sig aabne i længere Tid, Garn af større 

 Dimensioner til Fangst af saavel Sæler som Hvidfisk og Narhval. Men disse Garn 

 er betydelig kostbarere, og da de tillige er udsat for at mistes, anvendes de 

 kun undtagelsesvis af den grønlandske Fanger men mere af de ved Administra- 

 tion og Handel ansatte Danske. — 



Fangst fra Iskanten, grønlandsk sinâlîa /гпек, er den Fangstmaade, der 

 næst Garnfangsten giver det største Udbytte. Betingelserne for denne Fangst 

 er fast Is langs Land og aabent Vand eller store aabne Arealer udenfor, til hvilke 

 Sælerne søger, hvad de navnlig gor om Foraaret, naar Isen er blevet saa tyk, 

 at de har Vanskelighed ved at holde Aandehullerne aabne. Disse Betingelser 

 opnaas hyppigst ved de nær Havet liggende Bopladser. Fangsten foregaar fra 

 den faste Is enten med Riffel eller Harpun. Kajak benyttes sjeldent, men den 

 maa medføres, dels for at Fangerne kan komme over brede Revner, og dels for 

 at hente de skudte Dyr, som ikke alene kan være Netsider og Remmesæler, men 

 ogsaa Hvalros, Hvidfisk og Narhval. Da den fastliggende Is hyppigt kan være 

 opfyldt af opskruede Ismasser, er Passagen over den ofte forbundet med Fare, 

 og det hænder ikke sjældent, at Fangeren,, 'naar han har nedlagt et stort Havdyr, 

 maa efterlade det meste af dette paa Isen og kun medtage Skind og Spæk. 



Ofte bygges af opskruede Isstykker et Skjul, i hvilket Fangeren afventer 

 Sælernes Tilsynekomst (icamcmefc, Fig. 53), benyttes især ved Fangst paa 

 Remmesæl. 



Endnu en Fangstmaade benyttes i Nordgrønland, naar Lejlighed hertil gives, 

 den hedder paa grønlandsk savssarneic og kan give et overordentlig stort Ud- 



