ALMINDELIG OVERSIGT 107 



Distrikt, er det nu helt udryddet. I Mellemgrønland, hvor Yderlandet er bredest 

 og hvor Betingelserne for Rensdyrets Tilværelse er særdeles gode, tog Jagten me- 

 get betydeligt af i den sidste Halvdel af det 19. Aarhundrede, men er i de senere 

 Aar igen tiltaget, idet Bestanden atter er forøget. 



I de paa Rensdyr rige Egne rejste tidligere enhver Mand, der ejede en Kone- 

 baad, med Familie og Slægtninge paa Rensjagt om Sommeren og kunde nedlægge 

 indtil 600 Dyr paa en Sommer. Da Bestanden aftog, mindskedes ogsaa disse 

 Konebaadsrejser og Udbyttet gik ned til 40 a 50 Dyr pr. Mand. Rejserne fortsat- 

 tes dog af mange, fordi det dermed folgende Telt- og Friluftsliv betragtedes 

 som en af de største Fornøjelser. 



Rensjægerne drager afsted med deres Familier i Slutningen af Juni og søgei 

 gennem de lange Fjorde ind til de store Højsletter i Nærheden af Indlandsisen. 

 Undertiden slaar de Telt saa langt inde i Fjorden, som de kan komme, hvor Kli- 

 maet er betydeligt tørrere og mildere end ved Yderkysten, og Jægerne drager saa 

 herfra paa Jagt i Omegnen, andre Steder bærer de Konebaad og Bagage over 

 Land til en af de mange store Indsoer og roer saa videre over disse til den af dem 

 udsete Sommerplads, hvorfra Mændene drager videre paa Jagt, medens Kvinderne 

 har travlt med at tørre Kød, Skind og Senetraad, eller holde Fodtojet i Orden. 



Jagten er meget anstrengende og fordrer Haardførhed, Udholdenhed og Taal- 

 modighed, idet Jægeren maa tilbagelægge lange Strækninger over ujævnt Ter- 

 rain og paa Hjemvejen bære tunge Byrder op og ned ad Fjældene eller over stride 

 Elve. Sidst i August eller forst i September plejer Rensjægerne at bryde op og 

 begive sig tilbage til deres Boliger ved Yderkysten. 



I Nordgrønland (Egedesminde Distrikt undtagen) er Rensjagten ganske over- 

 vejende Vinterjagt. 



Isbjørnen (Ursus maritimus), grønlandsk na.no eller папок, kan findes langs 

 alle Grønlands Kyster og forekommer mest enkeltvis. Paa den sydlige Del af Øst- 

 kysten og paa Vestkysten mellem Julian ehaab og Disko Bugten giver den kun 

 Gæsteroller, medens dens vigtigste Tilholdssteder er den nordlige Del af Vestky- 

 sten og den nordlige Del af Østkysten. Med Storisen kommer den ned til den 

 sydlige Del af Julianehaab Distrikt Vinter og Foraar. 



Som Jagtdyr spiller den kun Rolle for tre af de danske Koloni distrikter, 

 nemlig Angmagssalik, hvor der aarligt kan falde indtil 100 Stkr. og i et enkelt 

 Aar (1913—14) endog er indhandlet 158 Skind; Julianehaab Distrikt, hvor der 

 i de sidste 11 Aar gennemsnitlig er indhandlet 32 Skind, og Upernivik Distrikt, 

 hvor der i samme Tid gennemsnitlig er indhandlet 17 Skind. Ved de øvrige Kolo- 

 nier falder den kun sjældent. Den nedlægges i Reglen med Riffel, eller, hvis man 

 træffer den i Vandet, med Lænseren. I Upernivik Distrikt jages den om Vin- 

 teren med Hundeslæde. Naar Jægeren træffer et friskt Bjørnespor, følger Hundene 

 det af sig selv, og naar han kan se Bjørnen, slipper han nogle af Hundene løs, 

 disse opholder saa Bjørnen ved idelige Anfald, indtil Jægeren kommer saa nær 

 at han kan skyde den. 



Ræven (Canis lagopus), grønlandsk teriangnia/e, findes talrig overalt i 



