140 ALMINDELIG OVERSIGT 



Bygd, Østerbygden , det nuværende Julianehaab Distrikt, hvor der i de 

 indre Fjorddale og Sidedale rindes særdeles gode Betingelser for de medbragte 

 Kreaturers Trivsel. Allerede paa et meget tidligt Stadium af Grønlands Bebyg- 

 gelse har de søgt videre nordpaa ad Vestkysten og slaaet sig ned i Egnen om- 

 kring Ameralik og Godthaab Fjorden, den saakaldte Vesterbygd, hvor 

 de i det Indre af Fjordene har fundet gunstige Betingelser for Kreaturhold, Jagt 

 og Fiskeri. 



Strækningen imellem de to Bygder, »Ubygden«, har ikke frembudt disse 

 gunstige Betingelser og har derfor været i det væsentlige ubebygget. 



Bygdernes indbyrdes Beliggenhed fremgaar af Kortet (Tav. III), paa hvilket 

 de til Dato paaviste Ruiner fra Nordbotiden er mærket med en sort Prik. Det 

 vil ses, at Østerbygden falder i to Dele; den ene Del strækker sig over største 

 Parten af det nuværende Julianehaab Distrikt, den anden Del over den syd- 

 lige Part afFrederikshaab Distrikt, adskilt ved det øde Fjældparti omkring 

 Nunarssuit, hvor Livsbetingelserne for et Folk, der væsentlig ernærede sig ved 

 Kreaturhold, har været altfor ugunstige. 



I den ubebyggede Del er fundet enkelte ubetydelige Ruinrester uden for de 

 egentlige Bygder. 



Af Oversigtskortet fremgaar endvidere, at Nordboerne saagodtsom udeluk- 

 kende har slaaet sig ned i det Indre af Fjordene i Modsætning til Eskimoerne, 

 der fortrinsvis boer ved Yderkysterne. Nordboerne har dog ikke indskrænket sig 

 til at færdes i disse Egne. Man har Efterretninger om, at de har gjort Fangst- 

 rejser langt op ad Grønlands Vestkyst for at fange Hvaler og Sælhunde samt for 

 at samle Drivtømmer og gaa paa Jagt efter Storvildt. Endog paa ca. 73° N. Br. 

 (lidt Nord for den nordligste Koloni Upernivik) er der, i en Varde paa Toppen 

 af Fjældet KingigtorssuaK, fundet en Runesten, der beretter, at Varden er op- 

 fort af tre navngivne Nordmænd i April Maaned. Der er herved afgivet Bevis for, 

 at de har overvintret i disse Egne, idet Havet her omkring aldrig er isfrit saa tid- 

 ligt paa Aaret. Runestenen (af hvilken en Kopi findes i Nationalmuseet i Køben- 

 havn) skriver sig formentlig fra den sidste Halvdel af det 13. Aarhundrede (Fin- 

 nur Jonsson, Runestenen fra KingigtorssuaK, Grønl. Selsk. Aarsskrift 1914). 

 Endvidere er der i den seneste Tid fundet en Del Ruiner i disse Egne, som ikke 

 menes at stamme fra Eskimoer og muligvis hidrører fra Nordboer, men nogen 

 nærmere Undersøgelse af disse er endnu ikke foretaget (H. C. Rossen, Nordboerne 

 ved Upernivik, Grønl. Selsk. Aarsskrift 1918). 



Kristendommens Indforelse. Erik den Rødes Søn, Leif den hel- 

 dige, foretog en Rejse til Norge og overvintrede i Aaret 999 hos Kong OlafTryg- 

 vason i Trondhjem. Her blev han vunden for den kristne Tro, og Kongen over- 

 drog ham at indføre Kristendommen i Grønland. I Aar 1000 vendte han tilbage 

 til dette Land og medførte en Præst. En af de første, der blev kristnet, var hans 

 Moder Tjodhild, der lod bygge en Kirke paa BrattahliO. 



Erik den Røde selv synes derimod at have holdt fast ved sine Fædres Tro 

 og blev saavidt vides aldrig døbt. Kristendommen er fra BrattahliO efterhaan- 



