ALMINDELIG OVERSIGT 145 



paa Island oprettede de en Station og oprejste et stort Sømærke for de grønland- 

 ske Sørøveres Skyld, der, soin det berettes, »anfalder andre Skibe med mange 

 smaa Baade uden Kol i store Mængder, idet de overrasker dem«. 



Til Trods for de store Resultater, der var naaet paa dette Togt, blev det 

 dog uden Betydning for Fremtiden, sandsynligvis fordi de danske Konger var 

 optaget af Kampe og Stridigheder og forbeholdt sig Eneretten til Besejlingen 

 af disse Egne. 



Om senere Ekspeditioner til den formodede Østerbygd paa Østkysten se 

 S. 151 og 154. 



Nordbokoloniernes Forfald og Undergang. 



Efter at Grønlænderne i 1261 havde givet sig ind under den norske Krone, 

 begyndte Trængselstiderne for den nordiske Koloni, idet de folgende norske Kon- 

 ger forbod alle andre end deres egne Skibe at sejle paa Grønland, hvorved den 

 tidligere sparsomme Forbindelse blev sjældnere og sjældnere, og Mangelen paa 

 indførte Varer større og større. Vanskelighederne ved Sejladsen paa Grønland 

 skal ved denne Tid være betydeligt forøgede ved, at Ismasserne langs Kysterne 

 skal have tiltaget i betydelig Grad og til Tider endog forhindret Besejlingen. 

 I et Brev, skrevet 22. Juni 1308, melder Biskop Arne af Bergen sin Embeds- 

 broder Thord i Grønland, at Kong Erik døde 1299, hvoraf maa formodes, at 

 der ingen Forbindelse har været i den mellemliggende Tid. 



I Midten af det 14. Aarhundrede hærgede en pestagtig Sygdom Befolknin- 

 gen i Norge og medførte, at Grønlands Besejling yderligere forsømtes. Ikke desto 

 mindre holdt man strengt paa Forbudet imod fremmede Skibes Sejlads paa 

 Grønland, og endnu saa sent som i 1425 indskærpede Kong Erik af Pommern 

 dette Forbud. Det sandsynligste er, at Nordboerne i Grønland allerede i det 14. 

 Aarhundrede, paa Grund af Landets isolerede Stilling, er gaaet stærkt tilbage 

 i aandelig Henseende. Det hedder saaledes i en islandsk Afskrift efter tabte Kil- 

 der fra Aaret 1342, at Grønlands Indbyggere er faldet fra den sande Tro og de 

 Kristnes Religion, og at en Del af dem, efter at have aflagt alle gode Sæder og 

 sande Dyder, har omvendt sig til Eskimoernes Hedenskab. 



1355 blev Kongens Skib »Knarren«, efter i 9 Aar (den sorte Dods Tid) ikke 

 at have besøgt Grønland, sendt ud for at hindre, »at Beboerne skulde falde fra 

 Kristendommen«. 



Efter at der i 19 Aar ingen Biskop havde været i Grønland, kom Biskop 

 Alf hertil i 1367. Han døde deroppe i 1377 og var den sidste grønlandske Biskop, 

 der opholdt sig i Landet. Efter den Tid skal en gammel Præst have forestaaet 

 Bispestolen, og det vides, at den grønlandske Officialis i 1408 har udfort en Vi- 

 else i Hvalseyjar Kirke i Østerbygden (KaKortoic Kirkeruin). Indtil henimod 

 Slutningen af det 15. Aarhundrede er der udnævnt Biskopper for Grønland, af 

 hvilke dog ingen har betraadt Landet efter Biskop Alfs Død. 



1410 skal, for sidste Gang i en lang Aarrække, et Skib være kommet hjem 

 fra Grønland, men derefter begynder Mørket at brede sig over Kolonien. Min- 



Dansk GionlanU. I. J 



