}■')(') ALMINDELIG OVERSIGT 



han uden Tøven tog fat paa det besværlige Arbejde at rive dem ud af den 

 aandelige Nød, hvori de levede. Af alle de store Vanskeligheder, som stillede sig 

 i Vejen for ham, var den værste det aldeles uforstaaelige Sprog, og den for 

 ham aldeles fremmede Religion, hvilke to Anstødsstene først og fremmest maatte 

 bortryddes. 



Eskimoerne, som fra første Færd havde taget imod ham og hans Folge med 

 Velvillie, blev meget betænkelige, da de saa, at han byggede Hus og vilde slaa 

 sig til Ro for længere Tid. De holdt sig ganske borte, og det varede længe inden 

 Egede kunde faa Tag i dem og vinde deres Tillid. 



Det voldte ham stor Vanskelighed at lære deres Sprog, men hans Smaa- 

 drenge, Poul og Niels, der, som Børn i Almindelighed, havde let ved at tilegne 

 sig det eskimoiske Sprog, blev ham en god Hjælp i denne Retning. 



Han gav sig i Lag med Grønlænderne og deres Born, besøgte dem i deres 

 lave Jordhytter, sad hos dem og spiste med dem, plejede og trøstede de syge. 

 De grønlandske Aandemanere, Angåkut, som frygtede for at miste deres Magt, 

 spottede og gav ham Skylden for alle Ulykker: de lagde endog Planer om at over- 

 falde de Danske i deres Huse, men Anslaget blev opdaget og forhindret. 



Egedes Plan for det store og vanskelige Arbejdes Gennemforelse modnedes 

 lidt efter lidt og gik i det væsentlige ud paa at bortrydde Grønlændernes Afhæn- 

 gighed af Angåkut ved at bibringe dem Civilisation. Han betragtede Grønlæn- 

 derne som Børn og vilde ved Undervisning forsoge at gøre dem til fornuftige Men- 

 nesker og udrydde den Overtro, som var deres Karaktermærke. For de ældres 

 Vedkommende var det utrolig vanskeligt at lære dein noget, som skulde bevares 

 i Hukommelsen. Med Bornene gik det bedre, men overfor disse laa Vanskelig- 

 heden i, at faa det lærte til at bære Frugt, fordi de i Hjemmet saa det stik mod- 

 satte af det kristelige Levnet, som man søgte at indprente dem. 



Imod Angåkut optraadte Egede med stor Strenghed, fordi han ansaa dem 

 for bevidste Bedragere, hvorfor han endog enkelte Gange benyttede korporlig 

 Revselse imod dem. 



Egedes Tanke var, saa snart som muligt at oprette flere Kolonier, — han 

 tænkte sig endog 10 — at bygge simple Kirker og Bedehuse paa Steder, hvor 

 Menigheden havde let ved at samles, og at ansætte talrige nationale Kateketer, 

 som skulde staa under Opsyn af de ved Kolonierne ansatte Missionærer. Da 

 Midler til Gennemførelse af disse Planer ikke kunde skaffes tilveje, maatte de 

 udsættes indtil senere. 



Egede var meget varsom med at døbe Grønlænderne, selv om de ønskede 

 det. Han forlangte ikke alene en grundig Forberedelse, men krævede Beviser 

 paa deres Tros Oprigtighed gennem flere Aar. Først i 1729 meddelte han Daa- 

 ben efter en større Maalestok end hidtil, dog væsentligst kun til Børn, hvis For- 

 ældre kunde ventes bestandig at ville opholde sig i Koloniens Nærhed. 



Allerede i 1723 fik Egede en Medhjælper sendt op, Præsten Albert Topp, 

 som var ham til stor Hjælp, men paa Grund af legemlig Svaghed maatte han 

 allerede i 1727 tage tilbage til Danmark. 



