32 EGEDESMINDE DISTRIKT 



nær. Foregaar Fangsten ved en Revne, og der er mange Sæler, kan de lade det 

 skudte Dyr — som paa den Aarstid ikke synker paa Grund af Fedme — Hgge i 

 Vandet, indtil de har skudt saa mange, som de kan slæbe hjem, hvilket som Regel 

 ikke er over fire. Det bruges som Regel ikke at køre Kajaken til Iskanten paa 

 Slæde, derimod kan den, saalænge Fangsten dér varer, efterlades paa nærmeste 

 0, betynget med Sten. 



Den ejendommelige Fangst ved »savssat« (Hvalstænge) af Hvidfisk eller 

 Narhvaler i disses selvlavede Vaager forekommer paa Grund af Havets Nærhed 

 kun meget sjældent i dette Distrikt. 



Den Fangstmetode, som bestaar i at lure ved Sælens Aandehuller for at 

 skyde eller harpunere den, naar den kommer op (таипек), benyttes kun af og 

 til ved Hunde Ej land, men ikke andre Steder i Distriktet. 



Fangst af paa Isen opkrobne Sæler (Ыок) foregaar i Foraarstiden med Hunde 

 og Slæde ved Hjælp af Kikkert, Riffel og Skydeslæde. Naar en utotc er set, stand- 

 ses Koretojet i en Afstand af 5 — 600 m, og Fangeren kryber fremad paa Skud- 

 vidde, dækket af Skydeslæden. Det gælder om at skyde Dyret dodt med det 

 samme, da det ellers kryber gennem sit Aandehul. — Der køres paa denne Fangst 

 som Regel 5 — 6 Mil eller mere, og Dagens Udbytte kan være indtil 8 — 10 Sæler. 

 Den uafladelige Stirren paa den hvide Is, som denne Fangstmaade kræver, ind- 

 virker uheldigt paa Øjnene, selv om Snebriller benyttes, og har ikke sjældent 

 Sneblindhed til Folge. 



Ved Garnfangst af Sodyr benyttes om Efteraaret Aabentvandsgarn, som 

 sættes i Sunde, hvor de fastgøres i Land, paa begge Sider eller blot vinkelret 

 ud fra Land, i hvilket Tilfælde Yderenden holdes oppe ved en svær Boje, hvortil 

 <'t massivt Træstykke foretrækkes, da det gør mindre Støj ved Skvulpning, end 

 f. Eks. en Tønde. Udbyttet kan være indtil en halv Snes Sortsider eller 3 — 4 

 Hvidhvaler paa én Gang. Undertiden hænder det, at Garnet ødelægges ved at et 

 Isfjæld forer det bort eller en Stime Dyr river det itu. — Isgarnene udsættes i dette 

 Distrikt saagodtsom udelukkende ved Land, helst fra Næs eller Fremspring. 

 De sættes gennem 3 Huller, føres med Isstaven under Isen fra Hul til Hul og hol- 

 des udspændt ved Hjælp af Isknolde ved Siden .af Hullerne. Disse fyldes med 

 Sne for at skjule Garnet for Sælen. Ved Rogtningen af Garnet aabnes Midter- 

 hullet for at se om der er Fangst, i hvilket Tilfælde det hales op herigennem. 

 (Jarnene tilses, hvis Vejret tillader det, helst daglig. En Fanger kan have indtil 

 en halv Snes Garn opsat samtidig i en Afstand af indtil 2 — 3 Mil. 



Hvalrosfangst i større Stil foregaar om Efteraaret paa nogle Øer og 

 Næs Nord for Nordre Stromfjord, hvor Dyrene fra Begyndelsen af Septem- 

 ber til hen i November gaar paa Land efterhaanden i saa store Mængder, 

 at de »tilsidst ligger saa tæt som Sild i en Tønde, medens en hed Damp 

 staar over hele Landingspladsen«. Landgangen finder ikke Sted paa samme 

 Plads hvert Aar og er afhængig af Vejret, idet den først ret foregaar, naar det er 

 koldt, og midlertidigt ophorer ved Mildning. Naar Landingspladsen i Forvejen 

 -er udfunden ved udsendte Kajakker, og Vejret er gunstigt, foretages Ekspedi- 



