EGEDESMINDE DISTRIKT 73 



Sund mellem Næsset og den udenfor liggende lille AkugdlînguaK gaar stærk 

 Strøm, som til Tider kan sinke især større Fartøjer under Gennemfarten og saa- 

 godtsom altid hindrer Islæg her om Vinteren. Ellers lægger Isen sig sædvanlig 

 overalt omkring Nytaar og bliver liggende til hen i Maj ; flere Steder i Omegnen 

 skæres den tidlig op af Strøm, men kan befares af stedkendte. Slædevejen til 

 Manermiut over Land gaar gennem meget ujævnt og flere Steder stejlt Terræn. 



Erhvervsforholdene er som Udstedets, dog hvad Fiskeri angaar gunstigere 

 (store Mængder af uva/c om Sommeren, desuden Kabliau og Havkat), ligesom 

 det altid aabne Sund om Vinteren giver vissere Udbytte af Søfuglejagt. Af Hus- 

 flidsarbejde (syede Sager, Modeller og Benarbejde) tilvirkes her temmelig meget. 



Befolkningen foretager Fangstrejser i Juni efter angmagssat og i Juli efter 

 Sæler, men nu kun 3 à 4 Mil bort. 



Tørveskær findes rigeligt i Nærheden. Desuden benyttes noget Drivtræ til 

 Brændsel; Lyng bruges kun om Sommeren. 



Befolkningen bestod 1915 af 52 Grønlændere. Af de 29 Mænd var 6 gifte, 

 1 Enkemand, 15 ugifte og 7 under 12 Aar. Af de 23 Kvinder var 4 Enker, 6 ugifte 

 og 7 under 12 Aar. Der var 17 Fangere. Der er ansat en privatuddannet Kateket 

 og en Jordemoder, som tillige betjener Udstedet. Befolkningen klarer sig gennem- 

 gaaende ret tilfredsstillende. 



Pladsens 5 Huse er alle nærmest af Type II, dog har ingen Træloft. Alle har 

 Jærnovne. Udstyr og Husstel er tarveligt. — ■ Der fandtes 3 dobbelte Skindtelte 

 (Gavltypen), 1 Stouttelt, 3 Konebaade, 17 Kajaker, 6 Hundespand, 17 Kifler 

 og 54 Isgarn. 



Stedet har en Skolebygning, opført 1907 (Bindingsværk med Torvemur 

 og Paptag), som tillige benyttes til Gudstjeneste. 



Historie. Navnet betyder »det temmelig store Forbjerg« og refererer sig til 

 Stedets Beliggenhed og Udseende. Rimeligvis er det James Halls »Chr. Friis's 

 Kap«. Ifølge Traditionen har Stedet været beboet i gammel Tid, og Beboerne 

 plejede at samles med Folkene ved Nûk til »Balearef ester« om Efteraaret og Vin- 

 teren. Denne Beboelse maa dog ligge forud for Kolonisationen. Derimod var 

 Øerne Igdlutalik og Tupertalik lige udenfor beboede til 1786; den sidste atter 

 1793 (20 Voksne, hvoraf 10 Fangere, desuden »mange Drenge og Piger, hvis Tal 

 ikke vides«; ialt 9 Dobte), men ikke 1795 og senere; den første atter 1808 (14 

 Døbte), men ikke senere. Selve KangârssutsiaK nævnes ikke før 1829, da her 

 boede 19 Personer. 1831 var Stedet ubeboet. 1847 — 48 dreves her om Vinteren 

 Garnfangst, og siden har Beboelsen været fast. 



Udstedet KangâtsiaK 



ligger ca. 54 km S.V. for Egedesminde paa den yderste Odde af den fra Fast- 

 landet nordenfor Ar fersiorfikf jords Munding udskydende Halvø TunugdleK. 



Sundet mellem Næsset og den sydfor liggende store danner en rummelig 



