CHRISTIANSHAAB DISTRIKT 121 



1791 23 /ii drog Købmand Nørregaard med 5 andre Danske ud paa Aarets 

 sidste Handelstogt »til Sydost-Bugten« og kom ikke tilbage. Forst i Februar 1792 

 fik man Rede paa deres Skæbne. De havde været ved »Nome« (Nûk i Egedesmin- 

 des Distrikt) og paa Grønne Ejlande at handle, men har da ventelig faaet en Syd- 

 oststorm paa sig og er forlist. Nørregaards Lig fandtes paa den lille SàtûnguaK 

 Nord for Grønne Ejlande af en Grønlænder, som søgte efter Drivtræ. Han havde 

 bygget »et Slags Hytte« af Tørv over sit Ansigt, lagt et Stykke Fangeline sammen- 

 rullet under sit Hoved og rejst en Aare til Mærke. Hans Hænder var »hel for- 

 tæret« og Ansigtet næsten ukendeligt, »fordi Ravne og Ræve havde ædt deraf«. 

 »Af de øvrige var ingen flere fundne end Ole Beenløese, som blev liggende, fordi 

 Forraadnelse forbod at føre ham derfra« (Kù'kebogsnotat). Baaden var drevet ind 

 til Hunde Ej land uden Agterstævn. Traditionen beretter, at der i nogen Tid 

 havde lydt »noget som Klokkeringning« fra Øen, og at det senere viste sig, at de 

 forliste havde slaaet paa en Gryde for at tilkalde Hjælp, men at Beboerne paa 

 Grønne Ejlande af Skræk var flyttet bort; et Faktum er det, at en eftersøgende 

 Baadekspedition traf Bopladsen der forladt. 



Grønne Ejlande har ogsaa været Skuepladsen for andre Forlis. 1738, da 

 Koloniskibet for hjemgaaende befandt sig en Milsvej Nord for Øerne, »tørnede 

 det saa hojt paa en Klippe, at det var nærved at kantre«; Roret gik af Lokkerne, 

 og Spejlet begyndte at skilles, fordi det »arbejdede saa hart paa Grunden«. Ved 

 at kaste overbord af Ballasten fik man det løs, det tørnede atter, men kom straks 

 af igen, hvorefter det lykkedes at reparere Skaden, saa Rejsen lykkelig blev fort- 

 sat. Det har uden Tvivl været samme Sted, hvor Damperen »Godthaab« grund- 

 stødte 1913, og hvor der findes en meget stor Grund. — 1782 forliste Godhavns 

 Dæksfartøj totalt paa Grønne Ejlande, maaske samme Sted som de nævnte 

 1790 stødte Skibet »Gjertrud Cathrine«, bestemt til Claushavn og UmånaK, 

 »omtr: 3 1 /« Mil fra Claushavn« paa et Isfjæld, blev læk og »synkefærdigt«, hvorfor 

 Besætningen forlod det — uden Tvivl for tidligt, thi det drev omkring »i nogen 

 Tid« og strandede endelig paa Grønne Ejlande. Her blev det plyndret og efter 

 nogles Sigende til Dels opbrændt af en Flok »utaknemlige og uskønsomme« Grøn- 

 lændere, som flygtede til en Fiskeplads mellem Egedesminde og Holsteinsborg 

 (Taseralik?), hvor de levede hojt paa Rovet; »de skal en Aften have taget saa 

 lystig til sig af Brændevinet, at en Kærling deraf for evig hensov paa Stedet, 

 hvorudover en Grønlænder fra Holsteinsborg, som syntes, at det gik for vidt, slog 

 Spundset af Brændevins Ankeret og lod det levnede rende i Stranden«. — 1825 

 forliste Dæksbaaden »Hvidfisken« paa Øen TugssâK. Folkene reddede sig i Jollen, 

 men maatte tilbringe den første Nat paa en øde »i en Veststorm og Snefog«. 

 Næsten intet bjærgedes. 



1870 og 1883 undersøgtes TasiussarssuaK af Nordenskiöld, som herfra 

 begge Gange udførte Indlandsisvandringer, sidste Gang med Ledsagelse bl. a. af 

 2 Lapper, som fortsatte Vandringen længere ind. 



Det fortaltes allerede Poul Egede — og fortælles til Dels endnu — at Isf jor- 

 den engang har været et Sund, der gik igennem til Østkysten; der skal være die- 



