122 CHRISTIANSHAAB DISTRIKT 



vet Harpuner o. a. ud igennem det. »Ogsaa fortaltes, at en Islænder Grimer, som 

 Grønlænderne for hans Højdes Skyld kaldte Grimersoak, og som endog ældgamle 

 Mennesker for 20 à 30 Aar siden sagdes at have set og talt med, skal paa Øster- 



bøiden være kommen for mange Aar siden til Tessiursak (Island), 



hvor han længe levede blandt de indfødte og omsider der døde« (Kragh 1825; 

 Dagbog II 74). 



Niels Egede omtaler en Offersten, »der laa op i en Klippe, som var 

 ganske besmurt af Spæk, dér laa og Skind, og Fisk mellem Sprækkerne paa 

 den, som de ligesom dyrkede med saadan Gave naar de vilde have god Fangst«. 

 Stenen laa i Nærheden af Еке og »dyrkedes« endnu 1778 paa samme Maade. Nu 

 kendes den ikke. 



I Fj ældet KaKarssuaK hinsides Christianshaabs Havn findes en stor Grotte, 

 som kaldes »Bings Hule«, hvor Koloniens første Missionær skal have tilbragt en 

 Del af Sommeren som Eneboer. Hulen er uden Tvivl identisk med den af Niels 

 Egede nævnte, hvor »de som agtede at blive Angekok [skal] gaa ind at lade sig 

 undervise af Torngarsuk, de har fortalt os, som de skal ligge Natten over for 

 at disputere med ham, men at det hænder sig ofte at de bliver døde derinde, 

 saa at mand deraf nok kand slutte, at deris Læremester maae tugte dem noget 

 haardt«. 



Andre Øvelsespladser for angåkut kendes ikke i Distriktet; derimod findes 

 nängissat paa Jakobsholm, i Akugdlits Omegn, ved Puagiarssuk og paa Agf- 

 ssat, og fcivUofc-Boev et Sted i NivâK Fjorden og paa Akugdht Øens Østside. Det 

 sidste er oftere omtalt i Literaturen, nærmere beskrevet især af Hammer (Med- 

 delelser om Grønland VIII 23 f.); se Fig. 10. 



Da en af de »grønlandske Piger«, som oprindelig fandt det, først er død 1918, 

 har jeg af hende selv faaet en Beretning, som hidsættes: 



Omtrent 1852 (efter Formening »en Snes Aar gammel«) om Efteraaret temmelig 

 sent var Charlotte Karen Brønlund (f. 1832, siden gift Hansen), hendes Søster og 

 en Veninde (begge længst afdøde) ude at samle Brænde paa den ostlige Side af Øen 

 (som de nylig paany var tilflyttet). De fik da paa en Fjældafsats Oje paa et Stykke 

 oprejst Træ, som Rester af et Kajakstillads. De sagde det til Folk, da de kom hjem, 

 men vandt ikke Tiltro. Dagen efter fik de dog nogle med sig derhen og fandt da en 

 død Mand i en Revne i Fjældet. Han var fuldstændig uskadt, havde Benklæder og 

 Helpels, men hans Kamikker var meget lasede og sammensnøret med alskens Ra- 

 gelse. Han havde Haar paa Issen, men var skaldet fra Tindingerne opefter og over 

 Ørerne. I en Hule kort derfra havde han boet. Her laa, foruden mange Knog- 

 ler o. a. Madrester, en Mængde Blade og nogle Rødder af påkaldt (Rosenrod), øjen- 

 synlig samlet til Forraad. Der var ogsaa Ildsted. Manden mentes død for ikke længe 

 siden og af Sygdom, thi han havde ikke lidt Nød. Ved hans Side laa Rester af hans 

 Kajakskind. Folk mente i ham at genkende en Mand, oprindelig fra Ikamiut, Mik- 

 kel (med formentlig Efternavn Barcilajsen), bleven borte for nogle Aar siden, 

 ulykkelig gift. 



(Noget Kirkebogsnotat med dette Efternavn har ikke kunnet findes. Derimod 

 opgives Mikel Realf Olsen, f. 1815, at være omkommen i Kajak ved Sarpiussat 

 1839). 



