CHRISTIANSHAAB DISTRIKT 133 



rund, plan Opfyldning paa opstablede Sten. Til Fjælds mod Nord den gamle Kir- 

 kegaard. 



Paa Pladsen er bl. a. funden Monter fra Begyndelsen af 18. Aarhundrede. 



Som omtalt har Föhnen adskillige Gange anrettet Ødelæggelser i Kolonien, 

 naturligvis værst, medens denne laa under det hoje Fjæld, men ogsaa efter Flyt- 

 ningen ret alvorligt. 1739 Nytaarsdags Aften rejste sig en Fohn, »som begyndte 

 ligesom med en Torden-Liud i Luften«. Kolonihusets Vægge bojede sig, og Gulvet 

 rystede. Tilsidst floj Halvdelen af Taget af tilligemed den ene Skorsten og splin- 

 tredes. Bryghuset var »ganske borttagen«. — I Februar 1786 rasede en orkanagtig 

 Fohn; Koloniens to Storbaade, som stod paa Land, slyngedes frem og tilbage, 

 paa den ene sloges Stævnen itu »og blæste rent af«; Sj^ækhusdøren og adskillige 

 Vinduer og Skodder blæste af; 2 Fag Tag af Spækhuset »rent væk i Splinter«, 

 2 Bjælker brækkedes, alle Spærene gik ud af Tapperne; »det ene Vandhus og 

 21 Ege-Tønder ganske i Splinter og bortfloiet« ; Folkene, som forsøgte at bjærge 

 Baadene, maatte med Livsfare krybe tilbage med uforrettet Sag, »det var umu- 

 ligt at staa paa Marken«. — 23. Jan. 1917 rasede en lignende Fohn-Orkan ; Taget fløj 

 af nogle Grønlænderhuse, og et Hus blæste helt om; Mennesker blev løftet op, 

 ført flere Meter frem i Luften og kastet til Jorden; den ældgamle, store Varde 

 paa KaKarssuaK blæste halvt ned. — Ved saadanne Føhner kan Vinden kaste 

 Grus og Smaasten fra Fjældets Top tværs over Havnen ned i Kolonien. 



Stedet var ved Koloniens Anlæggelse ikke beboet af Grønlændere. Men efter- 

 haanden fik en Del efter eget Ønske Lov at bo der for at undervises til Daab. 

 Derfor opfortes 1740 et Skolehus af Tørv og Sten. Dette førte imidlertid til, at 

 efterhaanden nogle nedsatte sig der for stedse, ligesom ogsaa de stedse hyppigere 

 blandede Ægteskaber drog vedkommendes Familier dertil. Da imidlertid »det 

 Sted, hvor Kolonien stod, var aldeles ubekvem i Henseende til Grønlændernes 

 Fangst og Næring, hvorover de næsten hver Vinter maatte udstaa Hunger og 

 Sult«, og de Dobte »ved de onde og liderlige Matrosers Omgang bleve forførte og 

 fordærvede«, forlagdes Missionen til Claushavn 1752. 1793 boede her derfor kun 

 31 Grønlændere i 3 Huse. Tallet aftog yderligere i og efter Krigsaarene, og først 

 henimod Midten af Aarhundredet tiltog Befolkningen, som næppe nogensinde 

 har overskredet 100. — Der opfortes intet nyt Skolehus før 1869. 



1743 i Marts var der »saa stærk Koring med Syjæk til Kolonien hver Dag, som 

 paa Torvedagene i København«. De første Aar var drøje for Kolonisterne, som 

 plagedes meget af Skørbug og Dysenteri. Desuden maatte Matroserne mangen 

 Vinter »tage hver sin Vej til de Vilde« paa Grund af utilstrækkelig Brændsels- 

 forsyning, uagtet man straks begyndte med Tørveskæring, f. Eks. paa Savik. 

 — Ca. 1745 bestod Koloniens Besætning af Købmand, Assistent, Bødker, Tøm- 

 mermand, Kok og 7 Matroser. 



1777 var Handelen »god«; da hjemsendtes 155 Fade Spæk og 112 Hvalbar- 

 der. De følgende Aar steg Produktionen stærkt, og 1783 sattes Mellemaaret til 

 240 Td. Tran og 295 kg Barder, Claushavn ansattes særskilt. Senere omsattes 

 det for begge Steder tilsammen til 2500 Rd. 



