JAKOBSHAVN DISTRIKT 153 



deler sig i en større nordostlig og en mindre sydøstlig Gren. Fra Bunden af disse 

 Grene er der kun ganske faa km til Indlandsisens Eand, hvor der kommer store 

 Bræer ned, som altsaa nu ikke mere naar ud til Havet. Fra den sydligste af disse 

 Grene har Hink, Helland, Whymper, R. Brown og Hammer gjort Studier over 

 Indlandsisen, og herfra var det, at Peary's og Maigaard's bekendte Isvandring 

 fandt Sted 1886. Udløberen fra Indlandsisen ligger hei som en uhyre tredelt, 

 hvid Klo ned over Bjergsiden, og fra Kanten af »Kløerne« triller mægtige Isblokke 

 ned paa Dalbunden. Fra den nordligste Arms Bund gaar der foruden Dalen ind 

 til Isranden et Dalstrøg med flere Søer i nordlig Retning op til Buuden af Kanger- 

 dluarsugssuaK. Landet mellem de to Fjordarme, AkuliaruserssuaK, har paa 

 sin Vestside en lille, men rummelig og velbeskyttet, Bugt (ikke angivet i Kortene) 

 Berggreens Havn, kaldt saaledes efter Prof. Sv. Berggreen, Lund, der har 

 beskrevet den og dens rige Vegetation udførligt. 



I den brede Del af IlordleK er der maalt Dybder paa over 300 m, men inde ved 

 Bunden bliver navnlig den sydlige Arm saa grund, at selv smaa lette Skindbaade 

 har ondt ved at Lomme frem. I det ydre Bassin er Dybderne derimod kun noget 

 over 200 m. Kysterne af IlordleK er bratte, og flere Steder er der Fuglefjælde, 

 især paa Sydsiden, men paa Grund af dea afsides Beliggenhed faar disse Fugle- 

 fjælde kun lejlighedsvis økonomisk Betydning. 



Det smalle Løb mellem de to Bassiner, Sar far s suk, er i sin ydre Ende yder- 

 ligere indsnævret ved en lille 0, SimiutaK, (»Proppen«). Hammer har anslaaet 

 Arealet af Udløbet til 150 m 2 og beregnet, at der i de seks Timer, Vandet stiger, 

 maa passere mindst 90,000 Tons Vand pr. Kvadratmeter, og i de seks Timer, 

 Vandet falder, det samme, plus den Vandmængde, der i Flodtiden er strømmet ud 

 i IlordleK fra Elvene. »I Virkeligheden«, skriver han, »ligner det meget mere et 

 Vandfald, og naar Strømmen er stærkest, er der en Boblen og Syden og et Spekta- 

 kel, som allerede mærkes i lang Afstand. Kun i nogle faa Minuter, medens Strøm- 

 men skal til at skifte, er det muligt at passere dette Sted med Baad, og da kun 

 med yderste Forsigtighed. De herboende Grønlændere vide at fortælle forskellige 

 Historier om Kajakker og Baade, som er gaaede under i denne Strøm, »uden at et 

 eneste Menneske er kommet levende derfra.« — For en nogenlunde kraftig Motor- 

 baad vil der dog være mindst et Par Timer omkring hvert Strømskifte, hvor Sar- 

 fârssuk kan passeres. 



I et Strømsted som dette lægger der sig naturligvis, selv i den strengeste Vin- 

 ter, ingen Is, og langt ud i det ydre Bassin er der som Regel stromskaaren Is. 

 Her er derfor ganske særlig gode Betingelser for Sødyrs Trivsel, og derfor har der 

 ogsaa fra ældgamle Tider været Bopladser her i Nærheden, PâkitsoK paa Nord- 

 siden, Kilersiut paa Sydsiden. At de for Tiden er ubeboede, skyldes ikke forandrede 

 Naturforhold, men bevidst Erhvervspolitik fra Beboerne af Atâ Sundet, navnlig 

 fra deres fremragende dygtige grønlandske Udligger Pâvia Jensen, idet ha i har 

 kunnet godtgøre, at disse Bopladser forstyrrede, ja næsten forhindrede Sortside- 

 trækket op gennem Atâ Sund. Intelligente Grønlændere har jo forlængst indset, 

 at der til hver Bopladses Fangstomraade maa høre visse Reservater, hvor Dyre- 



