156 JAKOBSHAVN DISTRIKT 



hvorfor Vejen lægges nærmere den modsatte Side. Men ogsaa her er det som 

 Regel nødvendigt paa flere Steder at køre op paa Kiter mi ut Landet. Vigtige Strøm- 

 steder findes i Nærheden af Udstedet Atâ baade Ost og Vest for Stedet, endvidere 

 udfor KangerdluarsugssuaK, og Udløbene fra Bassinet paa begge Sider af Tor- 

 ssukåtak er kun undtagelsesvis til at passere med Slæde. Derimod lægger Isen 

 i den sydlige Del af Bassinet sig som Regel tidlig og ligger ofte til hen i Juni. Un- 

 dertiden maa derfor Vejen til Ritenbenk og nordligere og vestligere Steder efter 

 at være gaaet over Arveprinsens Ej land, fra Atâ føres i en Bue op efter Arsivik 

 og ind over Land til Bunden af Fjordene. Naar man kan, kører man langs Øst- 

 kysten af Landet og benytter hver Smule Havis, der kan bruges dertil. Paa Grund 

 af det uhyre kuperede og stenede Terræn er Slæde vej en Kilersiut — Jakobshavn 

 Landet maaske den besværligste af alle de ordinære Post- og Rejseruter i Nord- 

 grønland. Undertiden kan maa fra Atâ køre over Arsivik, Ulussat over Torssu- 

 kåtak lige til KeKertaK i Ritenbenk Distrikt. 



I Fjordene KangerdluarsugssuaK og IlordleK dannes Isen ofte før Jul og 

 ligger som Regel uforstyrret til langt ind i Juni. 



TERRÆN. GEOLOGISKE FORHOLD 



Naar man ude fra Disko Bugten sejler ind mod Jakobshavn Distrikt, søger 

 Øjet forgæves efter en karakteriserende Bjærgtop, der kunde tjene som Mærke. 

 Set paa Afstand tegner Landet sig som en lav, ensformig og mørkt fortonet 

 Kyst. Isfjældsbanken og Lysningen over Indlandsisen, »Isbliuken«, dukker først 

 frem og giver nok at styre efter, senere skelnes Sydspidsen af Arveprinsens Ej land 

 fra Landet bag ved. Men først i ringe Afstand opløser det ensartede sorte sig i 

 lave Gnejs- og Granitfjælde med som oftest snævre Dale mellem sig. Omkring 

 Jakobshavn er de højeste Toppe kun lidt over 300 m (se Lokalbeskrivelsen). 

 Mod Nord bliver Landet noget højere, men selv langt inde ved Randen af Ind- 

 landsisen naar Toppene sjældent over 600 m, og først helt oppe ved Torssukåtak 

 og paa det højeste af Arveprinsens Ej land rager de højeste Tinder op over 800 m. 

 Kun faa af Toppene nær beboede Steder har eget grønlandsk Navn, — Grøn- 

 lænderne betegner overhovedet kun faa Fjeldtoppe med saadant. 



Hele Distriktet har tidligere været dækket af Is; alle Toppe er isskurede 

 helt op, alt er afslidt og afrundet, undtagen hvor Gnejsens Lagdeling er saadan, 

 at Vejrsmuldringen atter har frembragt skarpe Kanter og lodrette Vægge siden 

 Isens Afsmeltning. Paa Underlandet, maaske op til 200 m Højde, vil man som 

 Regel kun finde lost Materiale paa beskyttede Steder og kun faa løst liggende 

 Sten, men højere oppe ligger store og smaa erratiske Blokke strøet omkring over- 

 alt, og Morænematerialet er her mere fordelt. Dette skyldes, at Kysten efter Is- 

 tiden har været sænket under Havets Niveau, og i Overensstemmelse hermed 

 finder man ogsaa paa mangfoldige Steder vandrette Terrasser eller Blaalerslag 

 med Skaller af Havdyr, saaledes lige bag Jakobshavn, hvor Højden over den 

 nuværende Havflade er maalt til 30 m. 



