158 JAKOBSHAVN DISTRIKT 



BRÆERNE 



Kystfjældene i Jakobshavn Distrikt er intetsteds høje nok til, at der ligger 

 Højlandsis paa dem, derimod kommer der talrige Bræer ned fra Kanden af Ind- 

 landsisen. De vigtigste er allerede tidligere nævnt, lier skal kun lidt nøjere be- 

 skrives et Par af dem, der naar ned til Havet og producerer Isfjælde. 



De to Bræer, der kommer ned til Atâ Sundets Udvidelse mod Nord, regnes 

 ikke for at høre til de meget produktive. Direkte Maalinger af deres Bevægelser 

 foreligger hidtil ikke, men under et Ophold i Nærheden af dem i Sommertiden faar 

 man det Indtryk, at den ikke er ganske ringe. Ingen af dem danner store Isfjælde, 

 skønt de er 3 — 4 km brede, og skønt Tykkelsen af den nedskridende Istunge er 

 tilstrækkelig dertil. Men de skrider ned ad en forholdsvis stejl Skraaning, og deres. 

 Leje er stærkt indsnævret af Bandklipperne, og begge Dele bevirker, at Ismas- 

 serne knuses stærkt, og da Vejen nedover er saa kort og Bevægelsen vistnok 

 ret hurtig, naar de knuste Ismasser ikke at fryse ordentlig sammen igen, inden 

 de naar ned til Havet. 



Den nordligste af dem er den største og mest produktive; den fylder Far- 

 vandet omkring Øerne i Bassinets Nordende samt Sundene ud til Torssukåtak 

 med saa megen Kalvis, at ikke en Gang en Motorbaad kan bane sig Vej hen til 

 den, undtagen i særdeles gunstige Tilfælde. Denne Bræ regnes forøvrigt at høre 

 til Ritenbenk Distrikt. 



Deo sydlige derimod, Bræen ved Еке (Fig.l) (Etcip sermia) er maaske den let- 

 test tilgængelige isfjælddannende Bræ i Vestgrønland. Langs dens Sydrand findes 

 der en lille fingerformet Vig, som aldrig synes at blive blokeret af Kalvis, da 

 Strømmen fra Elven under Bræen, samt fra den vandrige Elv KûgssuaK lige i 

 Nærheden tvinger al Kalvisen ud i nordvestlig Retning. En saadan lille Vig i 

 Bunden af en Fjord eller ved Siden af en Ismasse kalder Grønlænderne Еке, og 

 her i dette Еке kan ikke alene Baade men selv Skibe ligge trygt. Her laa den gamle 

 Damper »Fox« i 1912 i flere Dage, mens den landsatte Svejtseren A. de Quer- 

 vains Ekspedition, der herfra gik over Indlandsisen til Angmagssalik paa Grøn- 

 lands Østkyst. Til Minde om denne Bedrift omdøbte »Fox«' Officerer Еке til 

 »de Quervains Havn« og malede dette Navn med store røde Bogstaver paa en 

 stor Flytteblok nær Stranden. Og da »Fox« kort efter grundstødte og kondem- 

 neredes, rejste den Afdeling af den svejtsiske Ekspedition, der blev her tilbage 

 for at drive glacialogiske Undersøgelser, et Monument for det gamle, berømte Po- 

 larskib, bestaaende af en stor Brintbeholder af Staal (Fig. 2). 



Mens man ligger her i »Havnen«, falder der næsten uophørligt Is ned fra den 

 høje, lodrette Front. En Gang imellem ser man et større Parti skride ned med 

 et stærkt Brag, man venter at se et Isfjæld blive født, men i Stedet jager der kun 

 en Flotille af større og mindre Kalvisstykker ud fra Fronten, hvorefter de straks 

 gribes af Strømmen og føres videre. Det ser ud, som om en urimelig optaarnet 

 Stabel af Skærver eller Byggeklodser pludselig skred sammen, alt løsnes i de 

 Tusinder af forud dannede Spalter og Sprækker, og selv den af Sammenskridnin- 



