JAKOBSHAVN DISTRIKT 159 



gen dannede Kalvningsbolge dæmpes saa stærkt af det sondrede Materiale, at 

 den ikke generer et Fartøj, der ligger for Anker. 



Som Udgangspunkt for Undersøgelser af Indlandsisen er Еке maaske det 

 mest ideale, der findes, navnlig fordi man kan komme lige dertil med Fartøj. Det 

 var ogsaa Grønlændere fra Distriktet, der havde fundet det og anbefalet det til 

 de Quervain. Ogsaa Opstigningen til Indlandsisen er her usædvanlig kort og let, 

 man gaar let op paa Indlandsisen og ned igen paa mindre end en Dag. Baade 

 i 1912 og de Gange, Isranden har været betraadt senere, har den vist sig saa fri 

 for Spalter, at Slæderne straks kunde begynde. Ogsaa det Stykke af Bræen, 

 der rager ud i Vandet, kan man nemt komme ud paa ; at her imidlertid ikke er 

 let at færdes, siger sig selv. 



Den største og vigtigste Bræ i Distriktet er Isstrømmeu, der udmunder i 

 Jakobshavns Isfjord. Det er tillige en af de mest produktive i Grønland og den, 

 der er tidligst og bedst undersøgt. Det var navnlig Rink's Studier og Skildringer 

 af den, der gav et vigtigt og afgørende Bidrag til Istidsteoriens Fremkomst, og 

 efter ham er den tit blevet studeret, især af Helland, Hammer, v. Drygalski 

 og Engell. Jakobshavns Isfjord er herved blevet Normaltypen for Geologers og 

 Geografers Opfattelse af Isfjordsbegrebet. Desuden har den en saa stor Betydning 

 for Dyrelivet heromkring, at man uden Overdrivelse kan kalde den hele Omeg- 

 nens vigtigste Livsaare. 



Regnet fra den i Nord — Syd forløbende Rand af Indlandsisen og ud til Mun- 

 dingen er Jakobshavns Isfjord ca.40km lang (Fig. 3-4). Dens Bredde varierer mellem 

 5 — 6 km. Omtrent 28 km indenfor Fjordmundingen træffer man for Tiden Fron- 

 ten af den udadskridende Bræ. Her glider ned ad en næsten umærkelig Skraaning 

 ustandseligt, Dag og Nat, Sommer og Vinter, en Plade af Is, hvis Tykkelse maa 

 være over 500 m, og hvis Kanter slæber hen ad Kystklippernes Sider. Paa Grund 

 af den Gnidningsmodstand, som her er, er Bevægelsen her kun ringe, men læn- 

 gere ude, endnu længe før Midten, hvor Bevægelsen maa være stærkest, har man 

 maalt Hastigheder paa over 20 m i Døgnet. Set paa nært Hold er Bræens 

 Overflade ikke jævn, men gennemfuret af mægtige Kløfter og Spalter og 

 forsynet med utallige Toppe og Tinder. Dens Overflade er heller ikke blændende 

 hvid eller blaalig, som Isfjældene eller som dens Frout er det, hvor denne undta- 

 gelsesvis ligger frit, men den er snavset af graagult Støv, der fra Randfjældene 

 er blæst ind paa den. 



Uagtet ingen endnu har været i Stand til at maale Dybder herinde, mener 

 man, at den yderste Ende af Bræen flyder paa Vandet. Her løsner sig nu Par- 

 tier af Bræen efter de forud dannede Tværspalter, undertiden omtrent i Bræens 

 halve Bredde. Disse løsnede Partier skydes stadig fremad, tæres fra neden af 

 den mægtige Strøm af Smeltevand, der stadig løber under Bræen, desuden af 

 Havvandet, de flyder i, og af den evigt vekslende Ebbe og Flod, og de mister 

 snart Ligevægten og vælter rundt med et Bulder, der høres milevidt. Herved gaar 

 de itu og bliver til Isfjælde, Bræen »kalver«, siger man. Ved Kalvningen opstaar 

 der taarnhøje Bølger, der slaar mod tidligere dannede Isfjælde og faar dem til 



