JAKOBSHAVN DISTRIKT 183 



Isf jordens Munding i en lille Dal et kort Stykke Øst for den yderste Pynt Ki- 

 ngigtoK laa den ældste Bebyggelse. Stedet hedder Sermermiut (o: Bræiolket, 

 af serme/c: Bræ, Isblink; muligvis paa Grund af Beliggenheden ved Isf jorden, 

 Bræens Udskydningskanal). Her traf Poul Egede i Vinteren 1737 »den største 

 Samling Folk«, han endnu havde truffet i Grønland, »omtrent 20 temmelig store 

 Huse, som en Bondeby«. Ved i Efteraaret 1914 foretagen Undersøgelse konsta- 

 teredes mindst 25 Hustomter, deriblandt mange store. Flere af dem ligger i Række 

 langs et udtørret Elvleje som Husene i en Landsbygade. Pladsen har været beboet 

 adskillige hundrede Aar for Kolonisationen og turde være det rigeste nu kendte 

 Sted for eskimoisk Oldsags- og Kulturudviklings Studium i hele Grønland. 

 Skrænten ud imod den lille Bugt, hvorved Pladsen ligger, er efterhaanden 

 undergravet og blottet af Soen, og viser til en Dybde af 3 à 4 Meter tydelige Spor 

 af mange Generationers Bebyggelse, den ene ovenpaa den anden ; Ildsteder, Knog- 

 ledynger, Skindstumper, ja endog kendelige Rester af Spæk og Tran findes i disse 

 Beboelseslag, foruden utallige Redskaber og Levninger af saadanne, der repræ- 

 senterer de forskellige Kulturstadier. Folket har gennemgaaet, lige fra den rene 

 Stenalder gennem sparsom Benyttelse af Jærn fcil dettes fulde Anvendelse. Paa 

 Højderne rundt om Bopladsen findes en Mængde Grave fra den hedenske Tid og 

 nogle fra den første kristne Tid. Ca. 1770 boede de fleste af Jakobshavns Hedninge 

 her. Bopladsen var allerede forladt paa Rink's Tid, men endnu for faa Aar siden 

 levede der gamle Folk, hvis Forældre var fødte og havde levet deres Barndom der. 

 Stedet skal være lagt ode i en Epidemi i Begyndelsen af det 19. Aarhundrede. 

 Fra dette første Bosted maa Bebyggelsen antages at have spredt sig over hele 

 Distriktet med større og større Mellemrum, alt som den kom længere Nord 

 paa. De øvrige Bopladser og Hustomter i Distriktet fra for Kolonisationen er 

 Avdlorarfingmiut (mellem Sermermiut og KingigtoK): Skrævestedsfolket, 

 rimeligvis paa Grund af en Revne i Fjældet lige ved Husene; Kârkat (maaske = 

 KaKarKat = de smaa Fjelde) umiddelbart Syd for Nordre Næs, Kasigiarssuit 

 (store Spraglenæs), SavêrneK, Rodebay, Kangârssuk, Шакогпак, Kiler- 

 siut, PâkitsoK, SigssarigsoK, (nordlige Hjorne af Pâkitsok Fjordens Mun- 

 ding), Kitermiut, Sàtut og SagdliaruseK (Syd og Nord for Kangerdluar- 

 ssugssuaKs Mimding), Igdluluarssuit, Arsivik og Igdlutalik. Foruden Ser- 

 mermiut var kun Шакогпак, Igdluluarssuit og Igdlutalik større Bopladser (over 

 3 Huse). Det sidste Sted har været en meget stor Boplads. Der findes mindst 

 18 Hustomter, hvoraf omtrent Halvdelen meget gamle, 40 — 50 Grave og en stor 

 »Legeplads« med 3 nangissat (med forskellige Mellemrum imellem Stenene). Af 

 disse Pladser er endnu Rodebay og Arsivik beboede, PâkitsoK var beboet til 1902 

 (her findes nu et Hus som Tilflugtssted for rejsende; Nøgler til Huset beroer i 

 Ritenbenk og Jakobshavn); Kilersiut var paany beboet 1902 — 14 og Igdlulu- 

 arssuit ca. 1820—90. 



Før den danske Kolonisation var Kyststrækningens sydlige Del kendt og 

 besejlet af Hollænderne. L. Feykes Haan har nøjagtige Beskrivelser af Jakobs- 

 havns Havn, som benævnes Makelik out: (magelig Alderdom) og Rodebay, som skri- 



