214 RITENBENK BISTRIKT 



er hollandsk og betyder »Blæsehullet«, fordi samme Vind som Regel samtidig 

 blæser ind ad begge Ender af Strædet. Grønlændene kalder det SuvdlorssuaK, 

 »den store Trækkanal eller Skorsten«, der sigter til det samme Forhold. Denne 

 Ejendommelighed kan jo nok genere Sejlfartøjer, saa de kan have ondt ved at 

 slippe ud igen, men iøvrigt er Vindene i Vajgat ingenlunde værre end andre Steder 

 i Grønland. 



Dette Sund med dets snart blaa, snart grønlige Vand, dets Tusinder af Is- 

 fjælde i alle Størrelser, Former og Farver, dets høje, maleriske Kyster og dets 

 endnu højere Himmel over sig hører til de skønneste Egne i Grønland. Især er 

 Nordkysten smuk, naar den ligger badet i Sommersol, maaske endnu skønnere 

 en Soldag i April, inden Isen er gaaet, medens Diskos Kyst oftest ligger i Skygge, 

 dyster og hemmelighedsfuld (Fig. 3 — 4). 



Faa Mennesker faar Lejlighed til at se al denne Skønhed. De, der ikke kan, 

 burde i alt Fald gaa hen i Københavns Mineralogiske Museum og se Harald 

 Moltkes 6 — 7 Meter lange Akvareltegning af Nordkysten. 



Bjærgene her har en helt anden Bygning og bestaar af et helt andet Materiale, 

 end det, vi er vant til fra Kysterne Syd herfor. Gnejsen, de krystallinske Skifere 

 og Graniten, der danner Hovedbestanddelen af Grønlands Skelet, horer jo til 

 Jordens allerældste Dannelser, men her er Bjærgene langt yngre, de stammer 

 fra Jordens Middelalder og nyere Tid. Langs den største Del af begge Kysterne 

 har vi forneden de kulførende Dannelser, for det meste hvidgule, bløde og 

 lidet modstandsdygtige Sandsten, med Lag af Kul eller af mørke Skifere eller 

 lysebrune Lerjærnstene mellem sig. Oven over dem kommer den vulkanske Trap- 

 dannelse, vekslende Lag af sorte eller sortbrune Basalt søjler og stærkt rødlig 

 Tuf (Fig. 4). Undertiden løber Toppene ud i dristige Tinder eller i takkede og 

 vildt sønderrevne Kamme, oftest afsluttes de med brede eller flade Plateauer, 

 hvor den evige Is ligger som Cremen paa Lagkagen, hist og her flydende ned 

 over Kanten. 



Foruden her ved Vajgattet finder vi de samme Dannelser over det meste af 

 Disko, NûgssuaK Halvø, paa Hareøen og Svartenhuks Halvø. Basaltens Former og 

 Ejendommeligheder, som de gør sig gældende i hele Landskabsudviklingen, end- 

 videre dens Indhold af Mineraler vil blive omtalt i Beskrivelsen af Godhavns 

 Distrikt og forbigaas her. Derimod skal vi i det følgende forsøge at skildre de 

 kulførende Dannelser. Vi maa da for Sammenhængens Skyld medtage nogle af 

 de Forekomster, der ikke ligger ved Vajgattet, men tilhører UmånaK Distrikt. 



Kulforekomsterne her har allerede været kendt af de gamle Nordboer. 

 I en gammel, anonym Grønian dsbeskrivelse fortælles om Eysunes (Kulnæsset), 

 som man kom til, naar man var sejlet forbi »Bjorneøen« (Disko). Da der ikke 

 staar mere, kan det ikke nøje afgøres, hvor det var. Lige fra den nuværende Koloni- 

 sations Begyndelse var man naturligvis opmærksom paa dem og benyttede dem 

 til Koloniernes Drift. Kullene er Brunkul, der giver noget ringere Varme end 

 Stenkul, giver ingen Røg, men megen Aske. Men forøvrigt er deres Kvalitet ret 



