RITENBENK DISTRIKT 219 



for Videnskaben at hente, mange Gaader at lose. Som vi nu kender Lagene, er der jo 

 store Spring mellem de enkelte Floraer. Selv om det kun er ubetydelige Rester af 

 fordums store Lande, der her er bevaret, kunde dog niaaske mere findes. Desuden 

 kendes der altfor f aa Dyr, nemlig foruden de marine Skaller, kun et Par tertiære Blød- 

 dyrskaller, og lidt ubetydelige Insektrester. Men Dyrelivet i disse Skove har uaturlig- 

 vis været lige saa rigt som Plantelivet. Fra andre Lande ved vi, at i Kridttiden var 

 Fiskene udviklet i talrige Typer, Øglerne var repræsenterede med talrigere, større og 

 mærkeligere Former end nu, Fugle og Pattedyr var vel sparsomme, men af interes- 

 sante, primitive Typer, og i Miocentiden var Dyrelivet lignende Nutidens, kan rigere. 

 Efter Istiden arbejder Nutidens barske Klima med andre, men næsten lige 

 saa virksomme Kræfter. Hver Vinter mineres med Frost og Vand i alle Spræk- 

 kerne, hvert Foraar udløses Sprængningerne ved Solvarmen, og af hver stejl 

 Basaltvæg rasler aarligt Tusiude Tons Blokke ned, og idelig blottes Dokumen- 

 terne fra Jordens Fortidshistorie og ødelægges i dette menneskefattige Land. 



Vi skal derefter anføre de vigtigste Findesteder for Kul og Plant e- 

 for steninger. 



1) Et Stykke oppe i KûgssuaK Dalen, ved Fjældet Kitingassait og ved Маг- 

 гак henter Folk fra Sai -как deres Kul paa Hundeslæde. Vejen er ca. 30 km lang. 

 Kullene er gode, mærkelig nok er Lagene aldrig frosne her. Planteforsteningerne 

 er fra Miocenepoken. 



2) Ovenfor NaujâK paa Sydspidsen af Kulformafciouen er der gode Kul, 

 men de ligger højt oppe og er vanskeligt tilgængelige. 



3) Ved Atanikerdluk skyder sig en lille Klippehalvø frem foran Kysten, 

 forbundet med den ved et lavt, smalt Ejde (»det lille, sølle Sammenhæng« betyder 

 Navnet). Baade Nord og Syd for den er der Nødhavn, selv for større Fartøjer. 

 Stedet hører til de berømteste for sine prægtige Forsteninger af Atâne-Floraen 

 og af Tertiær oven over. Der er ogsaa Kul, der lejlighedsvis benyttes af Folk, 

 der opholder sig her med Baad, f. Eks. paa Loddefangst. 



I 1919 begyndte Styrelsen for Grønland at foretage Undersøgelser her au- 

 gaaende Betingelserne for et fremtidigt Kulbrud. 



4 — 6) Ved Kingartût, KardlunguaK og Månik er der talrige gode Kul- 

 lag, tildels højt oppe. Det sidste Sted er deantracitagtige. Ved alle de nævnte Steder 

 er der ogsaa samlet Forsteninger. Inde bag Månik er der et 1100 m højt Fjæld 

 Ugpatdluk (»Træbenet«, fordi det lignei en Laarstump med et Træbeu rakt 

 lige i Vejret). Det er det lettest kendelige og videst synlige Mærke for den sydlige 

 Del af Kysten. 



7) Lidt efter kommer Ра o tût. De røde, brændte Skifere kan i klart Vejr ses helt 

 over paa den anden Side Vajgattet. Kulformationen naar her sin største Mæg- 

 tighed, 685 m. Forsteningerne findes faststaaende i talrige Kløfter, og løse langs 

 Bækkene helt ned til Stranden. Der er talrige, gode Kullag, endog metertykke, 

 men Kløfterne er besværlige at færdes i, og de benyttes ikke, da der jo er lettere 

 tilgængelige Kul nok. 



