RITENBENK DISTRIKT 223 



det for at være gunstigt, af Type som Jakobshavns og Christianshaabs med over- 

 vejende stille og klart Vejr. Kolonien er det trediebedste Havested i Nordgrøn- 

 land. En Ulempe for Ritenbenk er de sydlige og sydvestlige Vinde, der navnlig 

 holder sig længe i Efteraarstiden, og som staar her med stor Styrke og kan komme 

 med saa voldsomme Kast ned fra KangeK-Fj ældet, at Skibe ikke kan holde deres 

 Ankerplads. 



Mørketiden varer her fra 27. Novb. til 16. Januar. 



Ved Sar как er Forholdene lignende, ogsaa her er Sydvesten voldsom. Кекег- 

 taK derimod ligger omtrent i Læ for alt, kun om Efteraaret er her lidt blæsende, 

 indtil Isen kommer. Sommeren er stille og varm og vilde være varmere, hvis 

 ikke den store Mængde Kalvis holdt Temperaturen nede. Karakteristisk for 

 Stedet er en hyppig Godtvejrstaage om Sommeren, mens det er klart udenfor. 



Paa NûgssuaK-Siden af Vaj gattet er Klimaet gunstigt, endnu bedre end 

 SarKaKs, derimod er Ujaragsugssuk en lang Tid af Aaret et trist Sted, fordi det 

 ligger i Skyggen af det høje Land. Solen ses sidste Gang over Fjældet d. 18. Okt. 

 og kommer først igen d. 24. Februar, og det er derfor med god Føje, at Kysten 

 omkring Stedet kaldes AlångoK (»Skyggesiden«) modsat Sar как (»Solsiden«). 



Myggeplagen kan om Sommeren være slem ved de indre Dele af Distriktet 

 især. Mest berygtet er Egnen omkring Mudderbugten, hvor der kan være saa 

 slemt, at selv Grønlændere, der ellers er haardfore overfor saadanne Genvordig- 

 heder, ikke kan holde det ud. 



PLANTEVÆKSTEN 



Alle fra den nordlige Del af Vestgrønland kendte Plantesamfund er repræsen- 

 terede i Distriktet, men efter Stedernes Beliggenhed, Bundens Beskaffenhed og 

 Højden over Havet er de meget forskelligt udviklede. 



Strandvegetationen findes i Gnejsomraadet som den sædvanlige smalle 

 Bræmme langs alle Kyster, men ved Vaj gattets Kyster findes udstrakte Arealer 

 med Strandplanter (Fig. 6). Oftest er der inden for Havstokkens Rullesten en 

 lav Klitrække med Marehalm og andre Sandplanter, inden for den en Lagune 

 eller lavt fugtigt Forland med Lerstrandsvegetation. 



Lyngheden har sit sædvanlige Udseende i Gnejsterrænet, plettet af de 

 blottede Sten, der rager op. Paa Basaltens og Sandstenens brede Forland bliver 

 den derimod tættere, saa at den virkelig dækker Bunden. Og her findes alle Over- 

 gange til andre Samfund, efter som Bunden, navnlig dens Fugtighed, varierer. 

 Her finder vi Kærvegetation, snart med Mosser, snart med græsagtige Planter 

 i Overvægt. Krat er meget sparsomme her, aabenbart fordi der er for lidt Muld, 

 Regnen løber straks bort, og Bunden er derfor tør. Urtelier er rigeligt udviklede, 

 især paa NûgssuaK Halvø. Lige saa almindelige Soer er i Gnejsterrænet, lige saa 

 sjældne er de i Basalten, og da Elvene er altfor kolde til, at der kan trives Planter 

 i dem, bliver Vandplanter meget sjældne over de største Dele af Distriktet. 

 Det allerstørste Areal indtages af det Samfund, vi kalder Fj æld mar ken, dér 



