RITENBENK DISTRIKT 247 



I Begyndelsen var Logen meget produktiv. Første Vinter fangedes 4 Hvaler 

 og siden lige saa mange eller flere hver Vinter; 1789 fangedes 6, der gav 735 Tdr. 

 Spæk og 3031 Barder; 1790 5 levende og 2 Drivhvaler. »Mellemaaret« sattes der- 

 for til 2200 Rd., det oprindelige Spækhus aflostes af 2 nye, og Befolkningen til- 

 tog til 122 foruden Dalagers store Familie. Men udover Hvalfangsten var her 

 ikke Erhvervsbetingelser, og Befolkningen maatte hvert Efteraar understøttes 

 paa Grund af Nod og Misfangst. 1794 var her ligefrem Hungersnød, som efter 

 nogles Død endte med, at en stor Del Mennesker flyttede bort. Der blev kun 76 

 tilbage. 1795 fangedes dog 3 Hvaler, og de folgende Aar tiltog Produktionen igen. 

 Dette drog atter Grønlændere hertil; 1798 var Befolkningstallet 95. 



Efter Dalagers Død 1799 nedlagdes Stedet som selvstændigt Etablissement 

 og blev Hvalfangerloge under Ritenbenk, men med den gamle Leders Bortgang 

 var dets Glanstid forbi. Der fangedes kun faa Hvaler og enkelte Aar ingen. 1805 

 boede her endnu 90 Personer, men 1813 kun 69 i 3 Huse. Hertil bidrog det natur- 

 ligvis meget, at Hvalfangsten fra 1809 af Mangel paa Fadeværk var stærkt ind- 

 skrænket. 1813 — 16 var Logen midlertidigt nedlagt, ogsaa Grønlænderne flyttede 

 bort, og kun Formand Jens Jacob Dalager boede her med sin Familie som Til- 

 synsmand. Fra 1819 skulde kun Formanden bo her hele Aaret, medens Assistent 

 og Mandskab fra Foraar til Efteraar gjorde Tjeneste ved Kolonien. Efter den 

 Tid fangedes kun af og til 1 à 2 Hvaler. For 1840 var Fangsten ganske ophort. 

 Vaaningshuset indrettedes 1854 til Udliggerbolig med Butik, og det store 

 Stokværkshus førtes til Godhavn for at tilhugges til Assistentbolig i Prøven. 

 1850 boede her 56 Mennesker, ifolge Rink nogle af de usleste i Grønland. Kun 

 én Mand havde et nogenlunde godt Hus med Kakkelovn ; Resten af Husene var 

 »de væmmeligste Karikaturer af menneskelige Boliger«. Ca. 1870 nedlagdes Ste- 

 det og blev øde. Stokværkshuset blev staaende i ensom Majestæt som »Rum 

 for rejsende« (Fig. 12), indtil det i 1911 flyttedes til KeKertaK som Oplagshus. 

 Husets Vægge var oversaaet med Navne, Sentenser, Vers og andre 

 Erindringer om Folk, der havde overnattet her, bl. a. et lille Maleri af et 

 grønlandsk Landskab med en Isbjørn af Rus Carstensen. — Tomterne af 

 Husene ses endnu, og højt til Fjælds ligger Kirkegaarden med flere hegnede 

 Grave, af hvilke dog ingen mere kendes. Blandt de her jordede er Ste- 

 dets Anlægger C. C. Dalager. 



Ritenbenks Kulbrud (Fig. 5). 



1777 undersøgte »Berg Inspecteur« Schram Kulforekomsterne i Vaj gattet. 

 1780 besigtigedes de af Kammerraad Schwabe paa hans Rekognosceringsrejse. 

 »Det synderste Brud« ansaas for bedst, og her anlagdes 1782 »Kulbrækkeriet 

 paa Disco«. Det bestyredes af en Formand og dreves af 8 danske Arbejdere 

 i 3 Sommermaaneder. 1783 opførtes et lille Stokværkshus. Kullene hentedes af 

 Kystskibet, som fordelte dem til Etablissementerne; til Udskibningen anbragtes 

 en Lobebro paa Bukke »til Prammenes Anliggen ved Ladning«. 1783 afskibedes 



