RITENBENK DISTRIKT ■ 253 



seme ved Torssukåtak, enten udenom Næsset Шакогпак eller gennem Sun- 

 det mellem Шакогпак Øen og Kangârssuk. Den inderste Del af dette, Smalle- 

 sund, er ofte upassabelt paa Grund af Strøm, og Vejen lægges da over en hoj 

 og mod Nord stejlt affaldende Hals paa Шакогпак Øens Østende. Uden for 

 Kangârssuk og Шакогпак er oftest en Del Skrueis. I Begyndelsen af Vinteren 

 og i daarlige Isaar kores der over Kangârssuk ad forskellige Veje. Den yderste 

 Overkørsel ender mod Syd med en ca. 5 m høj, næsten lodret Brink, som er 

 svær at komme op ad, og hvor Slæderne nemt »kuldsejler« under Nedkørsel. 



Over Arveprinsens Ej land gaar to Slædevej e. Den mest benyttede gaar 

 fra Kolonien over Havnen til »Vaskebugt« og fra dennes Bund over de saakaldte 

 »Atâbakker« o: tværs over Øens høje og stejle Fjældpartier (Pashøjden godt 

 600 m) med Nedkorsel i Atâ Sundet 2—3 km Syd for Atâ gennem en flere Ste- 

 der meget stejl Kløft med farlige Affald og Bratninger umiddelbart op til Vejen. 

 I Tilfælde af glat Føre er denne Kløft meget besværlig at komme op ad — 

 og ligeledes med dyb Sne — og maa passeres nedad med yderste Forsigtighed. 

 »Atâ Bakkerne« passeres ofte paa Slæde ogsaa om Efteraaret, inden Koloniens 

 Havn og Atâ Sundet er tilfrossen. Man sætter da med Køretøjet over til »Va- 

 skebugten«s Munding — eller hentes derfra — i Baad, og Op- og Nedkørslen 

 ved Atâ foregaar ad den meget stejle Bjergskraaning Vest for Udstedet. Samme 

 Vej gaar en Sommersti. Ved Ankomsten til »Vaskebugten« skydes eller blusses 

 efter Baad. Vejene er afmærket med Varder, men dog ikke tilstrækkeligt for 

 ukendte. Udsigten fra Vejens højeste Punkter, mod Øst langt ind over Indlands- 

 isen og mod Vest ud ad Vajgattet, er storslaaet og betagende. — Den anden 

 Vej over Arveprinsens Ej land er den saakaldte »Kûks vej«, som fra Ritenbenk 

 gaar tværs over Havnen til »Lille Vaskebugt« og derfra over Bakker og Dale 

 til en Sø ved Foden af Ej landets højeste Bjerg Kugssuk. Herfra gaar Vejen 

 gennem en smal og dyb Canon op paa Høj fj ældet og videre mod Øst ad jævne 

 Strøg, til den gennem en Elvkløft — heraf Navnet (kuk o: Elv) — i jævn Skraa- 

 ning fører ned til Atâ Sundet 4—5 km fra dettes Munding. Skønt denne Vej 

 er meget lettere at passere end »Atâ Bakkerne«, benyttedes den dog i mange 

 Aar slet ikke, og er først i den seneste Tid atter begyndt at komme i Brug. Grun- 

 den siges at være den, at den ofte skal være vanskelig fremkommelig for dyb 

 Sne — hvad dog Terrænet synes at modsige. 



Isen omkring Kolonien bliver tidligt stromskaaren, des før, jo tidligere 

 Islægget har dannet sig. Ofte kan man allerede i Midten af Februar ikke pas- 

 sere over Havnesundet og »Vaskebugten«s Munding, men maa køre mod Nord 

 langs Øens Inderside eller paa Isfoden og i en stor Bue over til »Vaskebugt«. 

 Senere bliver hele Partiet foran denne upassabelt, men der bliver dog som oftest 

 til langt hen paa Foraaret en Strimmel fast Is tilbage, ad hvilken man 

 kan komme til Nordø og videre og over til Landet Nord for »Vaskebugt«, 

 hvor der ved AnoritÔK (»Blæsehullet«) er en ret stejl Opkørsel paa Arveprinsens 

 Ej land. 



Kolonien ligger paa en flad Skraaning langs den »Vig«, som danner dens 



