GODHAVN DISTRIKT 279 



efter Kryoliten, er det mest omtalte og videnskabelig set betydningsfuldeste 

 Mineral i Grønland. Efterhaanden sejrede Steenstrups Anskuelser, men det 

 næste Spørgsmaal blev da, hvorledes Jernet her var fremkommet. 



Herom er der navnlig fremsat to Teorier. Den forste gaar ud paa, at det 

 telluriske Nikkeljern er trængt op fra selve Jordens Indre. Senere bar man, ogsaa 

 støttet paa andre Grunde, fremsat den Hypotese, at Jordklodens Kerne bestaar 

 af tunge Metaller, hovedsagelig netop Nikkeljern (»Nife«-Kernen, efter de kemiske 

 Symboler for Nikkel og Jern), medens Jordens Skorpe bestaar af lettere Mine- 

 raler, hvor Silikater og Magniumforbindelser indtager Hovedmassen (»Sima«- 

 Skorpen efter Symbolerne for Silicium og Magnium). Den anden Teori mener, 

 at Jernet skal være opstaaet ved Reduktion, ved en Slags naturlig Udsmeltnings- 

 proces, da den glødende Basalt gennembrød de kulførende Dannelser og tændte 

 Kullene i Brand, Jernet skulde da stamme fra Basaltens Indhold af Jernmalme 

 eller fra den forsteningsforende Lerj ernsten. Denne Teori søger sin Stotte i, at 

 Jernet altid er mere eller mindre kulstofrigt, og der indvendes mod den anden 

 Forklaring, at Jernet skulde være alt for tungt til saadan at kunne fores op med 

 smeltede Masser af en langt lettere Bjergart. Mod det sidste indvendte Steen- 

 strup, at Lavaen maaske har været tyktflydende og derfor haft større Løfte- 

 evne, og henviser til, at et andet tungt Mineral fra Diskos Basalt, Magnetkis, maa 

 være slynget op fra Dybet, da det ifølge sin kemiske Sammensætning ikke kan 

 være opstaaet ved en Smeltningsproces. 



Den forste Teori synes at være den bedst begrundede; og specielt her ved 

 Uivfaic synes det vanskeligt at kunne faa Anvendelse for den anden. Her kendes 

 nemlig ingen kulførende Dannelser, Jernblokkene forekommer i Fjældets aller- 

 underste Lag, af hvilke de efterhaanden blottes ved Basaltens Forvitring. Dette 

 Lag ligger nu omtrent dækket af Højvande. Basaltens Underlag er vel ikke di- 

 rekte synlige her, men Gnejslagene naar fra begge Sider af Uivfak nær hertil, og 

 Undervandsskærene udfor Blaafjæld og MaligiaK Pynten ved Disko Fjords Mun- 

 ding bestaar overvejende af Gnejs, saa der kan næppe være Tvivl om, at Basalten 

 her hviler direkte paa Grundfj ældet og ikke paa et mellemliggende kulførende 

 Lag. 



Diskos Jern er forøvrigt mærkeligt ved, at det optræder i to Former, en 

 meget haard og sprød kulstofrig, der ligner Støbejern, og en blødere og sejgere, 

 kulstoffattig, der ligner Smedejern. Denne Forskel har ogsaa de i teknisk Hense- 

 ende saa beundringsværdigt intelligente Eskimoer kunnet iagttage. De kunde 

 overhovedet ikke smede, de havde jo kun deres Spæklamper og Lyngbaal, og 

 de maatte derfor nøjes med koldt at tildanne de møjsommeligt af sprængte Styk- 

 ker ved Hamring mellem Sten og ved Slibning. De har fortrinsvis benyttet Sme- 

 dejernet, og at dette har betydet noget for dem, trods den primitive Tildan- 

 nelse, viser de talrige Fund, man efterhaanden har gjort af Jernredskaber og 

 Raamateriale til dem i Grave og Hustomter over et saa stort Areal som fra 

 UmånaK Egnen og til Frederikshaab i Sydgrønland. 



Ejendommeligt er det, at kun nogle af Jernstykkerne er i Stand til at holde 



