GODHAVN DISTRIKT 283 



er iagttaget især ved de beboede Pladser, men ogsaa andetsteds paa alle dens 

 Kyster. I Modsætning til Gnejslandet er Disko meget fattigt paa Søer; der ken- 

 des ikke en eneste større eller dyb Sø uden for Øens Gnejsomraade. Derimod er 

 der talrige Brakvandslaguner langs Kysterne afdæmmede fra Havet ved Strand- 

 bred. 



Øen har mange smukke Vandfald. Et af de mest kendte, men hverken 

 det største eller det smukkeste, er Kode Elvs Fald ved Godhavn (se senere). 



BRÆERNE. DE VARME KILDER 



Diskos største kendte Hojde ligger i Øens nordostlige Del og er 17 — 1800 m. 

 Herfra sænker Landet sig, saa vidt vides, jævnt mod Syd og Vest. Nordfjordens 

 Nordkyst er endnu høj, ligeledes er Landet bag Øens nordligste Forbjerg atter 

 højt, men Øens nordostre Hjorne er paafaldende lavere end det øvrige og naar 

 næppe nogetsteds over Snegrænsen. 



I en Højde af noget under 1000 m tøer Sneen ikke mere, og større sammen- 

 hængende Plateauer af denne Højde eller højere bliver derfor dækkede af Høj- 

 fjældsis. Fra denne Højlandsis kommer der talrige større eller mindre Bræer ned. 

 I det eksisterende Kort er der angivet for Disko ca. 25 Bræer, hvilket maaske 

 er ' .-, af det Antal, der faktisk findes. Bræerne gaar et kortere eller længere Stykke 

 ned i Dalene, eftersom disse ligger i Sol eller Skygge, men ingen naar helt ned til 

 Havet, og ingen danner Isfjælde. Folks almindelige Opfattelse er, at Bræerne 

 i den sidste Menneskealder har trukket sig tilbage. Ved Godhavn er et Par Bræer 

 maalt nogle Gange, men ikke ofte nok til at man har en sikker Forestilling herom. 

 Forøvrigt er disse undersøgte Bræer hverken særlig store eller paa anden Maade 

 karakteristiske, men blot let tilgængelige. 



Paa mange Steder er der kedelformede Kløfter ind i Fjældsiden (Botner); 

 nogle er fyldte med Morænemasser, men i de fleste er der under Morænen en Is- 

 kerne, en afsmeltet »død« Bræ, der ikke længer staar i Forbindelse med Høj- 

 fjældsisen. 



Paa et Stykke af Kysten ud mod Vajgat ser man Hojfjældsisen knække af 

 langs Kanten og Isen styrte ud over den lodrette Basaltvæg, hvorefter den ved 

 Foden af denne igen regenererer til Bræ og flyder et Stykke ned, for den smelter. 



Oppe paa de isfri Basaltplatauer ligger der naturligvis talrige løse Basalt- 

 blokke, men paafaldende er det, at der tillige overalt, hvor man har været, er 

 fundet løse Blokke af Gnejs og Granit, der viser, at Isen tidligere har dækket alt 

 og har ført disse Blokke herover fra Grønlands Fastland. 



Meget karakteristisk for Disko er Øens Rigdom paa varme Kilder, af Grøn- 

 lænderne kaldet ùnarlut (Flertal af itnarton). Navnet varme fortjener de, for 

 saa vidt som deres Temperatur er over Stedets Middeltemperatur for hele Aaret, 

 og som de saaledes rinder baade Sommer og Vinter, men ellers er Vandet i dem 

 ret koldt. Saa vidt Maalingerne — der ikke er talrige — strækker, er Tempera- 

 turen højest om Vinteren, vist fordi Vandet om Sommeren blandes med Smelte- 



