GODHAVN DISTRIKT 303 



drev Snighandel efter en meget vidtstrakt Maalestok. Deres »glimrende Vare, 

 af Perler, Porcellæn, Silkebaand, Finger vanter, Flonelsskjorter, Klæder, 

 Sko etc. etc. etc.«, var alt for tillokkende. De gik om Bord »med store Pakker 

 under Armene«. »Hoer, Drik og Tyveri ere de Laster, som de udove, og forføre 

 Grønlænderne til«. Inspektøren havde selv set, at de drak en Mand fuld og stjal 

 hans Kajak. — 7 engelske Skibe laa paa Lur ved Udkigshuset for at opsnappe 

 Signalerne derfra. Kunde de saa ikke naa Hvalerne før de Danske, skræmte de 

 dem bort ved Hujen og Skrigen. »Og dersom der ikke bliver snart sat Grænser 

 for den engelske Nations uforskammede og selvraadige Opførsel her, da vil Følgen 

 blive: den Danske Hvalfangsts og Handels uundgaaelige Undergang«. (Inspektør 

 Wille 1787 og 1788). 



»De usurpere her et Dominium, reducere vore Grønlændere til sine«, over- 

 taler Mænd og Kvinder til at gaa med paa Fangstrejser, til Hjælp og Vellyst. 

 Et Skib tog fra Kronprinsens Ej land nogle Folk om Bord og drak dem »oversta- 

 dig drukne«. Da de næste Morgen vilde sejle, »kastede de disse drukne Mennesker 

 op paa et Ej land, hvor der hverken var Folk eller Fæ. Nogle laa næsegrus 

 i Sneen, næsten kvalt, andre laa saa yderligt, at de let kunde drukne«. De blev 

 kun ved et Tilfælde opdaget og reddet. Inspektøren saa selv »allevegne Grøn- 

 lænderne paa Klipperne a± ligge drukne«. Saa gik Englænderne i Land »at 

 sværme om i de grønlandske Huse, og alt blev da Uorden i den vidtløftigste 

 Forstand« (Inspektør Schultz 1791). 



1788 lod Wille en i Tyveri greben engelsk Matros tampe under Flaget i 

 de paa Havnen liggende Skibes Paasyn, det »gjorde nogen Virkning«. Men ellers 

 kunde Inspektørerne ikke udrette meget, dertil var deres Myndighed for begræn- 

 set og respekteredes de for lidt af de fremmede. Da Wille spurgte en »Handels- 

 mand«, som kom ud af et Hus med en Bylt under Armen, om han ikke vidste, 

 at Snighandel var forbudt, var Svaret : »Jeg skulde kims tage Skindene, saa skulde 

 jeg se, hvad der skulde blive af«. Og da Schultz sammen med 3 Overbetjente 

 »attraperede en hel Slump engelske Matroser«, der vilde gaa om Bord med svære 

 Skindbylter, løftede de Stokkene mod de Danske. Da disse alligevel bemægtigede 

 sig Skindene, hævnede Matroserne sig ved at »bestorme« de grønlandske Huse 

 og tage de Varer tilbage, som de havde betalt med. 



Schultz foreslog, at den danske Regering skulde forbyde fremmede Adgang 

 »indtil 4 danske Sømile fra Landet«, stationere et »armeret« Skib ved Godhavn 

 og give Inspektoren Myndighed til at opbringe overtrædende Skibe. Direktionen 

 turde ikke fastsætte en Søgrænse af Hensyn til den engelske Regering. Men det 

 stationerede Kystskib »Dorothea« armeredes, og Inspektøren fik Generalkon- 

 suluniform og Myndighed til, naar lemfældige Midler ikke hjalp, ved et skarpt 

 Skud at advare fremmede Slupper, der gjorde sig skyldig i »Fornærmelser« og, 

 hvis dette ikke nyttede, endog at løsne et Skud paa en af dem. Men videre maatte 

 han ikke gaa, med mindre de andre »giøre voldsomt Angreb«, og der skulde 

 altid optages Vidneforklaring. 



1792—94 var der ansat en Kanonér, som skulde indøve Hvalfangermand- 



