314 GODHAVN DISTRIKT 



Basaltsøjler, dér en Torso, i Væggen i Hoj relief en Elefant, hvis mægtige Fodder 

 og Snabelspids rækker ned i selve Vandet. Bagved Huler og Grotter, helt inde 

 overpudrede af Rimfrost fra Jordskorpens evige Kulde, ude beskyttet af Bræn- 

 dingen og belyste af Solen; bag dette igen, som en Afsats under den hoje sorte 

 Mur, idelig rislende Kilder med Vandfald og om Sommeren en rig Vegetation 

 med høje Espalierbuske op ad Stenene og stive, dekorative Kvaner oven over det 

 tætte Blomsterflor i Bunden. Længere Østpaa horer dette op, og kun den mørke 

 Væg bliver tilbage. Den vokser i Højden, paa det højeste Sted er den 250 m, 

 foroven har den Hylder, hvor Skarve og Graamaager har Rede. Omtrent midt- 

 vejs, hvor den er hoj est, er der en smal Spalte ned gennem Væggen, og et Øjeblik 

 ser man under Forbifarten selve Fjældets høje hvide Top som en fjærn og fin Bag- 

 grund for alt det mørke her nede. Tilsidst tager Væggen af i Højde, der frem- 

 kommer nogle fantastiske Dragefigurer oppe paa dens Kant, saa viser der sig en 

 ensom Basaltklippe i Vandet, lidt uden for Kysten. Den kaldes »Per Dams Skib« 

 (Asungasungâu), den regnes for Tomilepælen fra Godhavn. Øst for denne kom- 

 mer der et smukt terrasseformet Forland, Igpik, mellem Kysten og en sort, 

 af lange, lodrette Søjler opbygget hoj Mur bag ved, og tilsidst og ret pludseligt 

 viser sig Brededals venlige og smilende Munding. 



Om Vinteren stivner alle smaa Bække, alle smaa Fald til mægtige Istapper. 

 De hænger som Gardiner ned foran isklædte Huler med spejlblanke Gulve, og Ly- 

 set bag ved er dæmpet, farvet i blaat og grønt. Kun de store Kilder risler lige 

 ufortrødent, men nu inde i isede Kanaler. (Fig. 3.) 



Nogle synes bedst om Turen under Skar vefj æld en Midsommeraften, hvor 

 Væggen og Vandet med Baaden ligger inde i Landskyggen, mens Havet en Mils 

 Vej ude ligger i Lys og lsfjældenes Toppe straaler mod en; andre foretrækker at 

 se den en tidlig Morgen eller Formiddag, da Sollyset trænger ind i de fjærneste 

 og mørkeste Kroge. Ejendommeligst er den maaske, naar Taagen hænger ganske 

 lavt, saa man kun ser, hvad der møder en, som vage, ubestemte Skygger, der 

 lader en i Uvished om Højderne. Nu og da skimter man et Øjeblik til Vejrs gennem 

 et Hul i Taagen en Tinde, der da synes én uendelig hoj. Eller en Vinterdag i en 

 fejende Nordenstorm: Ude over Havisen er et flere Meter tykt Snelag i en evig 

 rastlos Fart som en Strøm, der bryder sig mod de indefrosne Isfj ældes Flanker, 

 mens deres skarpe Toppe staar urokkede over Uvejret ved deres Fod. Inde under 

 Fj ældet er der Læ, men i de Tusinder af smaa Render og Rynker, hvor om Som- 

 meren Vandet rislede, dér risler nu fine Stromme og Traade af tor Fygesne. De 

 løber sammen i et fælles Leje, skilles igen, en falder ud over Bratningen, og lette, 

 opstigende Luftninger leger med den, aldrig ens, altid i rastløs Bevægelse. Grøn- 

 lænderne kalder dem »de hvileløse Sjæle«. 



En Mils Vej Vest for Godhavn ligger Fortunebay (Kitdlît), et lille Skærgaards- 

 parti med Øer og Halvøer, Vige og Havne. Her laa ogsaa i gamle Dage et Hval- 

 fanger Anlæg, hvis Grund endnu er tydelig. Bag det strækker sig en Odde, Ka- 

 ngârssuk, ret langt ud, og bag den kommer den brede og aabne Laksebugt med 

 Dalen over til Disko Fjord. Paa den anden Side af Bugten ser man Fronten af det 

 store og smukke Basaltbjerg Blaafjæld (Uivfak). 



