GODHAVN DISTRIKT 325 



per er nøgne højt op over Højvandsmærket, en Virkning af Brænding og Isfod. 

 Især er Efteraarsstormene voldsomme her ude. Det hænder jævnlig, at den syd- 

 lige Boplads er totalt afskaaret fra sin Butik en hel Uge, skønt det er meget dyg- 

 tige Kajakfolk, der bor her. 



Landets Dyreliv er meget fattigt. Harer findes der slet ikke. I strenge Vintre 

 forvilder nu og da en forsulten Ræv sig hertil. En Flok Ryper kan en Gang imel- 

 lem slaa sig ned her, men flyver snart bort igen. Knortegaasen strejfer jævnligt 

 her forbi om Foraaret, Ravne findes her altid, men de ruger næppe her, og ellers 

 er der kun nogle Smaafugle, Vadere og Insekter. Til Gengæld er Havets Dyreliv 

 meget rigt. Bjørnen kommer jævnligt til Kysten med den første Is. Mange Sø- 

 fugle har her Aar efter Aar deres faste Rugeplads, især Terne, Ederfugl, Tejst, 

 Søpapegøje, Alkekonge og Skallesluger, i mindre Grad Ride, Graamaage og Skarv. 

 I Havet omkring Øerne færdes Sæler og Hvaler af alle Slags, ogsaa før Kolo- 

 nisationen var her Hvalfangst, drevet af den eskimoiske Befolkning, og gamle 

 Hvalharpuner findes endnu i de gamle Kulturlag. 



Den nuværende Befolkning er en meget tiltalende, stovt og uafhængig 

 Fangerbefolkning, med megen dansk Iblanding. Paa Kronprinsens Ej land, 

 Hunde- og Vester Ej land i Egedesminde Distrikt bor Nordgrønlands dygtigste 

 Kajakfolk, det er de nordligste Steder i Vestgrønland, hvor Kajakkulturen naar 

 sin fulde Udvikling. Lange Tider af Aaret er de afskaaret fra Omverdenen. Fra 

 Begyndelsen af Efteraaret til langt ind i det nye Aar er de henviste til sig selv. 

 Kun undtagelsesvis træffer de sammen med Hunde-Ejlændinge, skønt der kun 

 er 15 km derover, og til Godhavn kommer de gaaende over den tynde og usikre 

 Is med Kajakken paa Hovedet for at bringe Udliggerens Regnskab over. Nyt- 

 aarsaften tænder de, hvis Vejret er klart, et Baal paa en Bakketop, for at med- 

 dele Slægt og Venner, at de har det godt; udebliver Blusset, ved vi, at Døden har 

 gæstet dem. 



Isen lægger sig kun i ringe Udstrækning og Varighed ud for Øerne. De smaa 

 Løb og Sunde bliver hurtigt saa opskaarne af Strømmen, saa at Isen her ikke 

 kan bruges, og kun som en Undtagelse bliver Isen en kort Tid saa fast, at man 

 kan køre lige over til Godhavn eller til Hunde Ej land. Hunde og Slæder betyder 

 derfor ikke meget for disse Folk, og Hundene holdes mest for Affaldets og Skin- 

 denes Skyld. 



Kronprins-Folkene er de nordligste Nordgrønlændere, som foretager lange 

 og regelmæssige Fangstrejser. Den 23. Juni har Ternen Æg og omtrent samtidig 

 de andre rugende Søfugle. Naar man har forsynet sig med Æg, spist hvad man 

 kunde overkomme af Ternens, og gemt hen af de andre, rejser man enten til 

 Godhavn eller Ikamiut i Christianshaab Distrikt for at samle Lodder, thi Lod- 

 derne viser sig aldrig paa Øerne her. Naar Lodderne er tørre, sejler man hjem med 

 dem, og saa gaar den lange Rejse sydpaa ned til det store Sommerstævne ved 

 Taseralik ved Nordre Strømfjords Munding eller undertiden endnu længere syd- 

 paa. En stille Aften eller Nat glider Konebaadene ud, tungt lastede af glade 

 Mennesker med alt deres rørlige Gods. I Bunden ligger Børn og Hundehvalpe. 



