GODHAVN DISTRIKT 337 



ssuk, hvorfra der kun er 4—5 km til Butiken. Egnen her kaldes almindeligvis 

 SioraK, der egentlig kun er en Del af den beboede Kyst her. Husene ligger spredte 

 med smaa Mellemrum ved følgende Steder: Upernivik (Foraarsstedet), Igdlo 

 eller Igdlumiut (Husfolket), SioraK (Sandet) og IgdlunguaK (det lille, nydelige 

 Hus). Stedet her er ingenlunde det bedste Fangststed og ligger egentlig kun be- 

 kvemt for Fangst en kort Tid af Aaret (Foraarstiden). Derfor søger de mest fore- 

 tagsomme af Befolkningen at have Fangsthuse (Vinterhuse) paa andre Steder, 

 især ved Kivi'tut, Nàngissat og MaligiaK foruden Teltpladserne ved Laksestederne, 

 men dette volder visse Vanskeligheder. Husene er gammeldags og daarlige, med 

 et Minimum af Træ og Inventar. Det kan altsaa let nok stuves i en Baad og flyt- 

 tes andetsteds hen og monteres paa en Jordvold, man har staaende der. Dør, 

 Vinduer, Tag og Briks er ingenlunde »nit- og nagelfaste« Inventarier i et saadant 

 Hus. Men det kræver forst og fremmest en Baad. Foruden Udliggeren har kun 

 een Fanger en lille Konebaad. En anden har haft en Træbaad, som en Dansk 

 havde skaffet ham, men den forliste totalt i en Efteraarsstorm. Landsraadet 

 bevilgede ham den halve Anskaffelsessum til en ny, men Resten tænker han næppe 

 alvorligt paa at tilvejebringe. 



Dernæst medfører Opholdet paa de andre og bedre Fangstpladser større En- 

 somhed. Børnene kan ikke komme i Skole, Folkene ikke hver Søndag komme til 

 Gudstjeneste, Konen kommer snart til at kede sig, og ret længe holder en Fangers 

 ikke overdrevne Energiforraad ikke ud til at føre en saadan omflakkende Tilværelse 

 med idelige Husreparationer og hvor han selv, foruden at skulle skaffe Fangsten 

 tilveje, ogsaa selv skal være Stik-i-Rend, hver Gang en Smule skal afsættes til 

 eller købes i Butiken. Kommer der et daarligt Aar, hvor han ikke faar Baaden 

 rettidig betrukken, eller der gives et andet Paaskud, saa giver han op, og bliver 

 ved den tættest befolkede Plads, hvor han skal finde sig i, at en stor Flok, der ikke 

 ejer Vilje eller Evne til selv at bestille noget, snylter og tærer paa hans Fangst. 



Hvad enten disse Fangstpladser er besatte eller ej, er Afstandene fra Butikken 

 i Fjorden for smaa til at tvinge Folk til at gøre sig helt uafhængige af den, men store 

 nok, til at de volder baade Folk og Udligger adskillig Gene. Har man i Dagens Løb 

 været heldig og fanget noget, vil man gerne have det omsat og have Belønnin- 

 gen, Kaffen. Fattige er de alle hele Aaret og det Hele er Smaahandel, fra Haan- 

 den og i Munden. Alle kommer langvejs fra, og Udliggeren maa handle med dem 

 i Tide og Utide, fast Handelstid kan ikke opretholdes. Men Udliggeren kan ikke leve 

 af Løn og Procenter af den lille Handel alene, han maa selv drive Fangst, og dette 

 vanskeliggøres af hans Butikspligter. Folk, der kommer for at handle, vil gerne 

 samles i Udliggerens lyse og varme Stue og dér fortælle hinanden om Dagens Be- 

 givenheder; de har heller ikke noget imod et lille Traktement, men det har Udlig- 

 geren absolut ikke Raad til. Derfor har der altid været nogen Gnidning mellem 

 Disko Fjords Befolkning og dens Udligger. Er han en svag Karakter, har Befolk- 

 ningen ham i Lommen, d. v. s. han kommer i Gæld til Handelen og maa afsættes. 

 Saadan er det gaaet med den ene efter den anden i mange Aar. For Tiden er der 

 en karakterfast Mand, der klarer sig, men saa er han udsat for idelige Trakaserier 



Dansk Grønland. Г. 22 



