338 GODHAVN DISTRIKT 



og Klager, der med Tiden vil trætte ham, saa at han soger at faa et andet Sted, 

 saasnart han mener at kunne gore sig Haab om Forfremmelse. 



Fjordfolkene er de mindst blandede, de mest eskimoiske Grønlændere i Di- 

 striktet. Før Kolonisationen har Fjorden været tæt befolket, under Hvalfangstens 

 Blomstring ved Godhavn affolkedes den, dog vist aldrig helt, men benyttedes dog 

 som Fangstreserve for det store Mandskab, der ikke kunde beskæftiges hele Aaret. 

 Allerede paa Giesecke's Tid var der en Pensionist med sin grønlandske Familie, 

 der boede permanent derinde. For Tiden omfatter Befolkningen ca. 55 Individer, 

 der ved Giftermaal alle er nær beslægtede. De er lidet ansete blandt deres 

 Naboer, Pigerne fra Fjorden maa tage Del i Fangst og Fiskeri, og de har Ord 

 for at være dygtige, og kan nok blive gifte til andre Steder, men det er en meget 

 sjælden Undtagelse, at en Fanger fra Fjorden kan faa sig en Kone andetsteds fra. 



Erhvervsvilkaarene i Fjorden er i Grunden ret mangfoldige og lette. Inde i 

 Fjorden er rigtig daarligt Vejr en Undtagelse, om Vinteren er der Ringsæl overalt, 

 om Sommeren Sortsider, Søfugle, Laks og Helleflynder, hele Aaret uvan og Hav- 

 kai. Udenfor, langs Diskos Vestkyst er der, hvad Fjorden mangler, Hvidfisk 

 og Narhval, Klapmyds og Hvalros. Ræve, Ryper og Harer er rigeligere til Stede 

 i Fjorden end ved de andre Steder i Distriktet. Isen lægger sig tidlig, allerede i 

 November er Indervigene tillagte, og Garn kan sættes. Efterhaanden, som Isen bli- 

 ver for tyk her inde, flytter man Garnene længere ud, og Isen bliver liggende i 

 den beskyttede Fjord til den tøes op paa Stedet sidst i Juni. Men for at udnytte 

 disse Vintermuligheder paa Fjordens meget betydelige Afstande til Gavns, maa 

 der Hunde til. Officielt er der 6 Slæder og 28 Slædehunde, men i Virkeligheden 

 er der foruden Udliggerens knap to brugelige smaa Spand i den Tid, Hunde skulde 

 bruges, skønt der faa Steder er saa let at skaffe ubegrænsede Mængder Hundefoder 

 i Form af uvan, tørrede Lodder og tørret Hajkød. 



Der er ypperlige og bekvemme Veje gennem Dalene til Diskos Sydkyst og 

 til Bunden af Mellemfjorden. Ogsaa til Nordfjorden skal der være en brugelig 

 Slædevej over Land, men hvor den er, har man glemt. Faa har dog Køretøjer 

 til at benytte disse Veje til noget alvorligt. 



Om Sommeren er der talrige gode Fiskepladser med rigelige Mængder af 

 Laks og Helleflynder, men paa Grund af Baademangel kommer man kun til de 

 nærmeste, der kan naas til Fods, og de giver paa Grund af ideligt og urationelt 

 Fiskeri ringe Udbytte. Til Sortsidefangst om Efteraaret er der fortrinlige Garn- 

 steder, og Hvidhvalen trækker om Efteraaret forbi Fjorden, men Aabentvands- 

 garn har ingen Raad til. 



Som saa mange andre Steder i Grønland udvikler disse lette Erhvervsvilkaar 

 ikke Dygtighed hos den Befolkning, der staar det eskimoiske Urstandpunkt nær. 

 Den har Evne til at nøjes med utroligt lidt, ingen Ærgerrighed, ingen Lyst eller 

 virkelig Trang til at forbedre sine Huse, Erhvervsredskaber eller øvrige materielle 

 Kaar. Af de 55 Personer regnes officielt 15 at være Erh ververe, deraf 12 med Ti- 

 tel af Fangere, men kun 3, højst 4, fortjener Titlen, og de maa efter »god« gammel 

 Skik finde sig i, at hele Resten snylter paa dem, deler Udbyttet af deres Fangst, 



