344 Г. MÅ NAK DISTRIKT 



Top, Kilertmguit, lige Syd for UmånaK, maaler 1960 m, og bagved er der en, der er 

 endnu højere. Paa denne Kyststrækning ligger Udstederne NiaKornat og Kaersut, 

 det af Administrationen drevne Kulbrud Kaersuarssuk samt en lille Boplads 

 Sermiarssuit Syd for UmånaK. 



Længere østefter bestaar Fjældene udelukkende af Gnejs og Granit. Høj- 

 derne holder sig omkring 14 — 1500 m, men helt inde ved Roden af Halvøen syn- 

 ker de ned til 1000 m. Derimod er Kysten herinde langt stejlere end ude i Ba- 

 saltomraadet. Som Regel staar Kystfjældene lodrette op af Havet, og set fra Van- 

 det gør Kysten derfor et langt mere imponerende Indtryk. 



1 dette Afsnit fører der flere brugelige Veje ind over Halvøen. De vigtigste 

 og hyppigst benyttede Veje er Vejen over Sermiarssuit Bræen Syd for UmånaK, 

 der fører ind til den store Dal og derfra videre til Sar как, samt Vejen fra Ека- 

 luit og endelig den mest benyttede Post vej »Majorvejen« (se Beskrivelsen af 

 Ritenbenk Distrikt S. 213). Endelig kan man helt inde ved KarajaK Fjorden ad 

 en lille Dal ved ItivdleK komme ind til Søen IsortoK og derfra til Torssukåtak. 



Nordostbugten og dens Forgreninger. Bugtens Ydergrænse mod Baffms 

 Bay danner en Linie fra Pynterne af NûgssuaK og Svartenhuk. Et Stykke inden 

 for Mundingen deles Bugten af de to store Øer Ubekendt Ejland og Upernivik 

 i to store Arme: UmånaK Bugten i Syd og Karrat Bugten i Nord, hver 

 opkaldt efter en ejendommelig, meget høj spids Klippetop, der tjener som Var- 

 tegn for hele vedkommende Bugtafdeling. Hver af disse Bugter er indefter op- 

 løst i et Antal store Fjorde, der alle paa een nær er Isfjorde, det vil sige, ender 

 i produktive Isstrømme. 



Af UmånaK Bugts Vifte af Fjorde og Sunde gaar de første fire Fjorde om- 

 trent parallelt fra NV. til SØ. ind mod Indlandsisen. De øvrige tre Fjorde og 

 Sunde gaar i nordøstlig og nordlig Retning. Begyndende sydfra har vi: 



1) KarajaK Isf j ord, der regnet fra UmånaK er henved 70 km lang. Mod Syd 

 dannes Kysten af NûgssuaK Halvø, mod Nord begrænses den af Halvøen Alångor- 

 ssuaK og Øerne Storøen og UmånaK 0. I Fjorden ligger Øerne UmånatsiaK 

 med nogle smaa Øer ved dens Østende og en større høj 0, Igssua, SV. for den. 

 Inde ved Bunden danner Fjorden en lille, i nordøstlig Retning lobende Arm, 

 Lille KarajaK, og saavel i Hovedfjorden som i Grenen optager den produktive 

 Isstrømme fra Indlandsisen. 



UmånaK 0, paa hvis Sydside Kolonien ligger, er kun 19 km 2 stor. Hele 

 Øen beherskes af den mærkelige spidse Kegle UmånaK, der er 1170 m høj, og som 

 anses for at være ubestigelig. Den er et let kendeligt Mærke og kan ses fra hele 

 denne Del af Nordostbugten. 



Storøen (SagdliaruseK) er en 137 km 2 stor Klippeklods, med stejle Kyster 

 mod Syd, Vest og Nord, jævnt affaldende mod Øst. Dens højeste Del er 13 — 1400 

 m, aftagende stærkt mod Øst. Sneen tøer paa Grund af dens Højde ikke paa dens 

 Top, paa den anden Side er der for ringe Nedbør til, at der kan dannes betydelige 

 Bræer. 



