UMANAK DISTRIKT 353 



sogte; derimod har Helland besogt og beskrevet, men ikke maalt Kanger- 

 dlugssuaK. Alle disse hører til de mindre produktive. 



Karrats Isfjord har sine Ismasser fra de to mægtige Strømme Umia- 

 måko og К inks Isstrøm. Den sidste opstaar ved Forening af 4 store Arme 

 og synes at være den mest produktive. Fjorden er saa opfyldt af Is i det Indre, 

 at man næppe kan komme derind om Sommeren. Drygalski har om Vinteren 

 besøgt og kortlagt, men ikke maalt den. Dens Produktion er næppe mindre end 

 KarajaKs. Isen fores ud gennem de to Løb paa hver Side af Karrat Øen og for 

 en stor Del gennem Tunua-Sundet bag om KeKertarssuaK. 



Den nordligste Isstrøm, Ingia Strømmen, er kun lidt kendt og dens Pro- 

 duktion næppe stor. 



Ligesom ved Jakobshavns Isfjord varierer Fronten af Istungen noget fra 

 Aar til Aar. Men i Modsætning til denne kan her ikke paa vises en bestemt Til- 

 bagegang. I Almindelighed har hver Isstrøm en nogenlunde konstant Vintergrænse 

 for det opstuvede Materiale, og Sommerfrontens Beliggenhed synes væsentligst 

 at være betinget af Omfanget af den sidste Kalvning. 



Helt anderledes forholder det sig. med Højlandsbræerne, af hvilke flere 

 af dem paa NûgssuaKs Nordkyst paa Grund af deres lette Tilgængelighed har 

 været Genstand for Maalinger flere Gange. Ved disse Maalinger har man opnaaet 

 eksakte Tal til Bevis for de af Befolkningen gjorte Iagttagelser. 



Bedst kendt er Forholdene ved Bræerne Agssakait og Sermiarssuit Syd 

 for Storoen. Agssakait Bræens Front maaltes af Rink 1850 til at være 250 m 

 fra Kysten; i 1875 fandt Helland den ved 500 m og i 1879 var den ifølge Steen- 

 strup allerede 1150 m oppe, men samtidig var der Tegn paa, at den atter vilde 

 skride frem. I 1892 — 93 var Afstanden fra Havet derimod ifølge Drygalski 

 kun 25 m. Den var altsaa fra 1879 til 92 rykket gennemsnitlig 86 m frem hvert 

 Aar, men da Drygalski samtidig kun fandt en aarlig Bevægelse paa 8 m fra 

 1892 — 93, kunde dette tyde paa, at der atter var ved at komme Stilstand, 

 maaske fordi dens Front her nede ved Kysten fik bedre Plads og derfor tværedes 

 mere ud til Siderne. 



Sermiarssuit Bræen lige ved Siden af holdt sig omtrent uforandret fra 

 1850 — 79, da dens Front var 43,5 m høj. I 1892 havde den trukket sig 10 m til- 

 bage, og Fronten var nu kun 15 m høj. Bræerne ved Umiartorfik Øst herfor 

 har i de samme Aar vist smaa Oscillationer, derimod har Bræen ved Kûk (»Korne«) 

 Vest herfor praktisk talt holdt sig stationær fra 1850 — 92. Endelig foreligger 

 der Maalinger fra SorKat Bræen Syd for UmånatsiaK. Den viser lige saa store 

 og mærkelige Svingninger som Agssakait, men de følger ikke med dennes. 



Det er et nærliggende Spørgsmaal, om der kunde udledes noget om Klimaets 

 sandsynlige Ændring til det mildere eller det koldere af disse Brævariationer, 

 og dette Spørgsmaal stiller Befolkningen i Distriktet sig jævnlig, da den jo kun 

 har sine egne Erfaringer fra en kortere Aarrække at gaa ud fra. Men som vi har 

 set, kan der af de foreliggende Tilfælde ikke udledes noget Svar, hverken i den 



Dansk Grönland. T. 23 



